Єдиний унікальний номер 205/6666/20
1-кп/205/103/24
У Х В А Л А

16 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000263 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Захисником адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні подане письмове клопотання про визнання очевидно недопустимими докази - висновку судово-медичної експертизи № 557 від 17.03.2020 року судового експерта ОСОБА_8 та висновку експерта №557/925-Е від 09.06.2020 року. Адвокат клопотання аргументував тими самими обставинами, на які посилався у клопотанні, яке сформовано в системі «Електронний суд» 22.08.2024 року, вхідний № 29585. Окрім цього, в даному клопотанні захисник також просив визнати висновок експерта №557/925-Е від 09.06.2020 року очевидно недопустимим доказом за правилами «отруєного дерева», оскільки судовий експерт, вирішуючи поставленні питання, посилається на висновок судово-медичної експертизи № 557 від 17.03.2020 року, який має бути визнаний судом очевидно недопустимим доказом.

У судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання, обґрунтовував його відповідно до змісту свого клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання та просили задовольнити. Окрім цього, захисник доповнила доводи тим, що в підозрі, яка була пред`явлена її підзахисному, також є невідповідність в прізвище трупа, проте вказаний недолік не був усунутий на стадії досудового розслідування.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання.

Представник потерпілого в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обґрунтування клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що згідно ухвали Ленінського районного суду від 02.10.2024 року в задоволенні клопотання, яке сформовано в системі «Електронний суд» 22.08.2024 року, вхідний № 29585, що надійшло від захисника адвоката ОСОБА_6 щодо визнання очевидно недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 557 від 14.04.2020 року судового експерта ОСОБА_8 відмовлено, а тому повторно заявлене клопотання з цих саме підстав необхідно залишити без розгляду.

Стосовно, клопотання захисника в частині визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта №557/925-Е від 09.06.2020 року, то необхідно відмітити наступне.

Так, захисник вважає, що вказаний висновок необхідно визнати очевидно недопустимим доказом за правилами «отруєного дерева», оскільки судовий експерт у висновку №557/925-Е від 09.06.2020 року посилається на висновок судово-медичної експертизи № 557 від 17.03.2020 року судового експерта ОСОБА_8 , який, в свою чергу, має бути визнаний судом також очевидно недопустимим доказом.

На даний час, оскільки судом не встановлена на даній стадії судового розгляду очевидна недопустимість доказу - висновку судово-медичної експертизи № 557 від 17.03.2020 року судового експерта ОСОБА_8 , про що постановлена ухвала суду від 02.10.2024 року, то відповідно визнавати очевидно недопустимим доказом за правилами «отруєного дерева» - висновок експерта №557/925-Е від 09.06.2020 року, у суду відсутні підстави.

Разом з тим, суд постійно наголошує, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 КПК України , суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Визнання доказів недопустимими та припинення їх дослідження на стадії судового розгляду можливе виключно в разі наявності критерію очевидності, а враховуючи загальне визначення допустимості доказів, то очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК України, або у невідповідності його нормам. Процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, і клопотання про очевидну недопустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, у тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини.

В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів унаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання

Процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, і клопотання про очевидну недопустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, у тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини. В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів. Суд на даній стадії може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення порядку збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

Суд, ознайомившись з аргументами, викладеними в клопотанні захисника, приходить до висновку, що на даній стадії судового розгляду у суду відсутній критерій очевидності недопустимості доказів.

На час розгляду даного клопотання триває судовий розгляд кримінального провадження, доказ, який просить адвокат визнати очевидно недопустимим, вже досліджений безпосередньо судом та конкретних ознак очевидної недопустимості доказу суду не зазначено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що всі доводи, викладені захисником, підлягають вивченню та оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України , слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатньості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № №557/925-Е від 09.06.2020 року не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 369, 371, 291 КПК України, суд-,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в частині визнання очевидно недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи №557/925-Е від 09.06.2020 року відмовити, в частині визнання очевидно недопустимим доказом - висновку судово-медичної експертизи № 557 від 17.03.2020 року судового експерта ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1