Провадження №11-кп/801/1043/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000537 від 17.06.2023 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Покровського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, із неповною середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась, востаннє Указом Президента України від № 01.05.2023 № 254/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 20.05.2023 строком на 90 діб, 23.05.2023 близько 07:30 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Світанок», розташований по вул. Замостянській в м. Вінниці, на лавці зупинки помітив рюкзак, що належав ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного майна.

Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 користуючись нагодою та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, підбурюваний жагою до легкої наживи, таємно, шляхом вільного доступу, взяв з лавки зупинки рюкзак в якому знаходились особисті речі ОСОБА_10 , які не представляють для неї матеріальної цінності та гаманець в якому знаходились грошові кошти в сумі 30 800 грн. Заволодівши зазначеним майном, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 30 800 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене у період воєнного стану.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок незаконним, таким, що підлягає зміні внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_7 . Прокурор вказує на наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КПК України з огляду на наявність пом`якшуючих покарання обставин та даних, які позитивно характеризують обвинуваченого, ставлення останнього до вчиненого, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливає на пом`якшення покарання. вказує, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість та щиро розкаявся у зазначеному діянні, вчинив дане кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілій.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не заперечили проти вимог прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 і кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК України ніким не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Згідно ст. 370 КПК України, ст. 50, 65 ККУ судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, призначене покарання справедливим.

Оскаржений вирок суду цим вимогам закону в частині покарання не відповідає, через що підлягає зміні.

Апеляційні доводи прокурора про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання є переконливими і дають підстави пом`якшення покарання з застосуванням до обвинуваченого ст. 69 КК України, яка регламентує призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. При його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 42 Заключних зауважень Комітету ООН з прав дитини щодо об`єднаних п`ятого та шостого періодичних звітів України від 13.09.2022 на Україну покладено обов`язок привести свою систему правосуддя щодо дітей у відповідність з Конвенцією ООН про права дитини та іншими актуальними стандартами, у тому числі Керівними принципами Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей.

Також зобов`язано сприяти застосуванню до дітей, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, несудових заходів і, де це можливо, призначенню покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як пробація або громадські роботи.

За змістом ст. 37 Конвенції ООН про права дитини, тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід. Згідно зі ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), заходи впливу повинні бути завжди співмірними не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, а й зі становищем і потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства.

Положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При аналізі приписів ст. 69 КК України слід перш за все виходити з того, що за наявності передбачених у ній підстав суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено в законі (в санкції відповідної статті Особливої частини КК) у разі вчинення особою злочину будь-якого ступеня тяжкості.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч. 1 ст. 69 КК України є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку обвинуваченого; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Єдиною обставиною, що пом`якшує покарання суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 критично ставиться до вчиненого, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є внутрішньо переміщеною особою, являється неповнолітнім, добровільно відшкодував завдану шкоду, в потерпілого до обвинуваченого відсутні будь-які матеріальні та моральні претензії, цивільний позов по справі не заявлявся.

Проте суд, жодну з вказаних обставин не визнав такою, що пом`якшує покарання.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається, серед іншого, на те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав, як обставину, що пом`якшує обвинуваченому покарання вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки неповнолітній вік особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Ця обставина обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду провадження повноліття.

Враховуючи вимоги ст. 50 КК України, якою визначена мета покарання, положення ст. 69 цього Кодексу, якою передбачені підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, зокрема наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття та вчинення кримінальних правопорушень в неповнолітньому віці, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, для потерпілого не настали тяжкі наслідків, дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України лише у зв`язку із правовим режимом воєнного стану, за мирного часу дій останнього підлягають кваліфікації за частиною першою вказаної статті, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про наявність достатніх підстав для призначення обвинуваченому основного покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме про перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення, у виді штрафу.

Таке покарання відповідатиме фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, даним про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 99 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4