Справа № 204/4912/24 Провадження № 1-кп/204/897/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000073 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування свого клопотання зазначила, що на користь існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду. При цьому, на її думку, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням того, що ОСОБА_3 не є громадянином України, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має будь якої рухомої/нерухомої власності, місця навчання, тощо. Крім того, з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, останній може покинути території Дніпропетровської області та України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні дають змогу наступні факти: так, ОСОБА_3 , у зв`язку із набуттям статусу обвинуваченого відомі особисті дані та місце проживання свідків. Крім цього, під час досудового розслідування, в ході допиту свідка ОСОБА_8 , останнім зазначалось про те, що ОСОБА_3 о. погрожував йому фізичною розправою, а тому є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на свідків з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Під час судового розгляду були встановлені всі обставини, а тому не має обгрунтованої підозри його підзахисному, а тому неможливо до нього застосовувати запобіжний захід. Саме застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за АДРЕСА_1 , буде достатнім. Свідки надавали покази суду, які не відповідають дійсності. Не було надано беззаперечних доказів вчинення його підзахисним кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 підтримав колегу та просив звернути увагу на те, що вже досліджені всі докази, допитали свідків та побачили суперечність між показами свідків. Не можливо говорити про те, що підзахисний буде ухилятися від суду, оскільки він нікуди не дівся під час досудового розслідування. Впливу на свідків з боку його підзахисного не може бути. Просив відмовити та обрати цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 підтримала колег. Всі досліджені докази можуть свідчити виключно лише на те, що провина її підзахисного не доведена. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.

Заслухавши клопотання прокурора, думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторонни кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року було продовжено ОСОБА_3 о. строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

При вирішенні клопотання прокурора, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора в частині наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) у випадках, коли національні суди продовжували тримання заявника під вартою, посилаючись в основному на тяжкість обвинувачень та використовуючи шаблонні формулювання, навіть не розглядаючи конкретних фактів або можливості застосування альтернативних запобіжних заходів (див., наприклад рішення у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), пп. 80-81; та рішення у справі «Третьяков проти України» (Tretyakov v. Ukraine), заява № 16698/05, п. 59, від 29 вересня 2011 року).

У справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, заява № 17283/02, п.п. 59-60, ЄСПЛ повторює, що, вирішуючи питання про те, чи було дотримано пункт 3 статті 5 Конвенції, необхідно розглянути й оцінити обґрунтованість підстав, які переконали судові органи у справі, що її розглядає Суд, ухвалювати рішення із суттєвим відхиленням від принципу забезпечення поваги до особистої свободи та від презумпції невинуватості, що має місце при будь-якому ув`язненні особи без засудження її судом (див. рішення у справі "Стогмюллер проти Австрії" (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року, п. 4, серія A, N 9).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), N 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, та ОСОБА_12 проти Франції» (I.A. v. France), N 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року). Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Крім того, національні суди жодного разу не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, і органи влади, посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень, продовжували тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати «відповідними і достатніми».

Як вбачається із клопотання прокурора, висновок щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_3 ґрунтується на твердженні про тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Однак, суд погоджується з існуванням такого ризику, який обумовлений, зокрема відомостями про особу обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації, у зв`язку із чим ризик переховування та ймовірного виїзду за кордон України. Однак, даному ризику можна запобігти шляхом покладення на нього обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

При оцінці вагомості даного ризику та ймовірності його настання, суд також зважає на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_3 , а саме: батька та братів, які мають постійне місце проживання на території м. Дніпро. Стороною обвинувачення не надані відомості щодо перетину кордону України останнім та їх кількості за певний період часу до вчинення інкримінованого останньому кримінального правопорушення, на підставі чого можна було б дійти висновку про ймовірність такого перетину.

Стосовно ризику того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, суд доходить висновку про його відсутність, оскільки більшість свідків допитана та з урахуванням часу протягом, якого триває судовий розгляд, він зменшився. При цьому, суд зауважує, що з плином судового розгляду інтенсивність ризиків знижується, враховуючи перебіг та тривалість судового розгляду, а також впливу застосованого запобіжного заходу до обвинуваченого.

Так, ОСОБА_3 перебуває під вартою з 27 січня 2024 року, тобто понад вісім місяців.

Про незначний рівень існування такого ризику та відсутність реальних підстав вважати, що ОСОБА_3 може шляхом погроз або іншими незаконними способами впливати на свідків, свідчить і відсутність зі сторони свідків, які залишаються на даний час недопитаними заяв щодо незаконного впливу обвинуваченого або інших осіб на них задля зміни показів по вказаному кримінальному провадженню.

Крім цього, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, свідки, які залишились недопитаними, були допитаними під час досудового розслідування та надавали відповідні покази стосовно даного кримінального правопорушення.

Таким чином, фактично посилання прокурора на можливість впливу обвинуваченого на свідків, які ще не були допитані судом, суд сприймає виключно як припущення прокурора, які в свою чергу не мають жодного підтвердження з боку сторони обвинувачення.

Розглядаючи питання можливості запобігання встановленим ризикам, шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 о. альтернативних запобіжних заходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до установленої практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, враховує міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тривалий час перебуває під вартою, доходить висновку, що для нівелювання встановлених ризиків у вигляді переховування від правосуддя та незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, буде достатньо застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку обвинуваченого, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України», № 40107/02, § 80, рішення від 10 лютого 2011 року, Суд зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У наведеному вище рішенні Конституційного Суду України акцентовано увагу на тому, що серед наведених видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).

В судовому засіданні стороною захисту було повідомлено суд про те, що в разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній буде постійно проживати разом зі своїм братом, який в свою чергу не заперечував проти проживання ОСОБА_3 о. разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд враховує всі зазначені вище обставини та виизнає, що для запобігання встановленим ризикам і для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого буле достатнім застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного засобу контролю, у зв`язку з чим, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Застосовуючи такий підхід, суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільним клопотання прокурора задовольнити частково та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосування електронного засобу контролю, з покладенням на нього обов`язків, строком на два місяці, тобто до 23 грудня 2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки: цілодобово не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла; носити електронний засіб контролю; прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає або перебуває, без дозволу суду; утримуватись від спілкування з іншим обвинуваченим, свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділу поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1