Справа № 297/3419/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/514/24, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 18.10.2024 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_2 , несудимого; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_3 , несудимого, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000830, внесеному 01.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З ухвали суду вбачається, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000830 від 01.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яке мотивовано тим, що вказані особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, і в разі доведення їх вини, обвинуваченим загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 06 до 10 років з конфіскацією майна. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що продовжують

-2-

існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисником-адвокатом ОСОБА_7 , в свою чергу, подано клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, яке мотивовано тим, що заявлені прокурором ризики є неактуальними, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений. Досудове розслідування закінчено, всіх свідків допитано і обвинувачений ОСОБА_6 ніколи не переховувався від органу досудового розслідування та не перешкоджав кримінальному провадженню жодним чином.

Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд в ухвалі зазначив, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення їх вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченим інкримінується вчинення тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 06 до 10 років з конфіскацією майна, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 18.10.2024 включно без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Звертає увагу на те, що наведені в ухвалі суду ризики є тільки припущенням, які не підтверджено належними та допустимими доказами. Просить врахувати, що здійснення тиску на свідків є неможливим, оскільки такі вже допитані під час досудового розслідування, документи, які надають право на виїзд з України, здані ОСОБА_6 , а відтак, ризик переховування від суду є неактуальним. Місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, мав обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та врахувати той факт, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є особою з інвалідністю, являється внутрішньо переміщеною особою, має постійне місце проживання на території Берегівського району, раніше не притягався до кримінальної відповідальності та у нього діагностовано захворювання, яке вимагає оперативного лікування, що є неможливим в умовах тримання під вартою. Оскаржувана ухвала

-3-

прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити заставу в розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України, оскільки жодних перепон у її застосуванні не встановлено. Одночасно захисник, посилаючись на необізнаність її з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024, повний текст якої вона отримала 27.08.2024.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали клопотання та подану захисником апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а її апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1-1 ч. 2 т. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зокрема, про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

04.09.2024 захисник-адвокат ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024 та одночасно заявила клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що стороні захисту не було відомо про мотиви постановленого судом рішення, а тому у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк не могли навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ухвала суду від 23.08.2024 постановлена з викликом, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які були присутніми в судовому засіданні 20.08.2024 під час прийняття відповідного рішення.

При цьому, суд керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 20.08.2024 оголосив лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст було оголошено 23.08.2024, жодних відомостей про направлення копії даної ухвали заінтересованим особам, в тому числі адвокату ОСОБА_7 матеріали контрольного провадження не містять.

Зазначене, на переконання апеляційного суду перешкодило захиснику-адвокату ОСОБА_7 належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження ухвали суду в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подане захисником-адвокатом ОСОБА_7 клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024 підлягає задоволенню, а строк апеляційного оскарження поновленню.

Висновок суду з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

-4-

При оцінці доводів апеляційної скарги, яку подала захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання

-5-

запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту обвинувачених, свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків та не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, - колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Колегія суддів уважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а відтак і про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце проживання на території Берегівського району, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є особою з інвалідністю, являється внутрішньо переміщеною особою, не бажає порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного

-6-

заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтованими та правильними. Саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків та в будь-який спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 страждає на тяжке захворювання, яке може усугубитись через неналежні умови утримання в слідчому ізоляторі, також не свідчать про неможливість його перебування під вартою. Окрім того, у разі необхідності, обвинувачений не позбавлений можливості звернутись про надання необхідної медичної допомоги до установи де він утримується.

При цьому, колегією суддів береться до уваги те, що вказані обставини існували на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Разом з тим, положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

Разом з тим, відповідних доказів, які б підтверджували факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, не встановлено. В наданих захисником ОСОБА_7 копіях медичної

-7-

документації обвинуваченого ОСОБА_6 не відображено будь-яких відомостей про неможливість його перебування під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких би достовірно вказувалось на те, що обвинувачений, з огляду на захворювання не може триматися під вартою, стороною захисту також не надано.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, до 30.10.2024 включно, відмовивши в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, рішення суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26.06.1991) про те, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

Колегія суддів уважає, що існують підстави вважати, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 може призвести до порушення публічного порядку.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Доводи захисника про необхідність визначення ОСОБА_6 розміру застави, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Частин 3 статті 183 КПК України регламентує обов`язок суду визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що кримінальне правопорушення, в учинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , є тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та правопорушенням проти здоров`я населення, а отже, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів суспільства, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , сукупністю обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 при продовженні запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Крім того, колегія суддів констатує, що застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід з врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

-8-

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилалася під час її розгляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити, поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення а ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024, щодо ОСОБА_8 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді