ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого у кримінальному провадженні №0002187 від 02.07.2024 - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 17.10.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

скаржник ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

18.10.2024 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга.

У своїй скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість постанови слідчого від 17.10.2024 про відмову в задоволенні клопотання про залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого, просить скасувати вказане рішення органу досудового розслідування та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0002187 та провести його допит.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив задовольнити.

Обгрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_3 послався на те, що 22.04.2016 останній звернувся до Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області з повідомленням про те, що в липні-серпні 2015 року в місті Києві невстановлена особа, яка представилася як ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволоділа грошима в сумі 5 000 дол. США, що належать ОСОБА_3 , про що 22.04.2016 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001092 за ч. 2 ст. 190 КК України, до цього кримінального провадження його було залучено в якості потерпілого, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія пам`ятки про права та обов`язки потерпілого.

У подальшому, 08.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 24.01.2024 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443 за ч. 1 ст. 385 КК України, а саме за фактом неповідомлення відомостей свідком ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0001092 за ч. 2 ст. 190 КК України, які були відомі останньому (ЄО 10782 від 05.03.2024), до цього кримінального провадження його було залучено в якості потерпілого, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія пам`ятки про права та обов`язки потерпілого.

Також 02.07.2024 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002187 за ч. 1 ст. 384 КК України, а саме за фактом повідомлення органу досудового розслідування 06.06.2023 завідомо неправдивих відомостей свідком ОСОБА_8 під час проведення одночасного допиту декількох осіб, що істотно впливають на хід досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001092 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 258-5 КК України (ЖЕО 27886 від 01.07.2024).

ОСОБА_3 зазначив, що в кримінальному провадженні №0002187 йому завдано моральної та матеріальної шкоди, яка полягає в необхідності кожного разу оплачувати проїзд на міжміських поїздах з Одеської області до міста Києва, щоб мати змогу брати участь у процесуальних діях у кримінальних провадженнях, де його уже було визнано потерпілим, а дії свідка ОСОБА_9 , що полягають у наданні неправдивих відомостей органу досудового розслідування під час одночасного допиту суттєво вплинуло на хід та тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001092, що тягне за собою продовження завдання йому матеріальної та моральної шкоди, що проявляється у душевних стражданнях, які у свою чергу сприяють виникненню в нього різного типу хвороб.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_3 та зауважив, що постанова слідчого від 17.10.2024 є законною та обгрунтованою. ОСОБА_10 е може бути визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0002187 від 02.07.2024 за ч. 1 ст. 384 КК України, так як об`єктом зазначеного кримінального правопорушення є відносини у сфері забезпечення достовірних доказів та інших висновків по справі. Матеріальна шкода, заподіяна внаслідок поїздок ОСОБА_3 з Одеської області у Київ не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з наданням завідомо неправдивих показів свідком.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та прокурора ОСОБА_5 , вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень, який згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» належить до повноважень слідчого судді, який здійснюється у порядку, передбаченому цим Кодексом. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 5 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

З матеріалів скарги вбачається, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002187 від 02.07.2024 за ч. 1 ст. 384 КК України за фактом надання органу, що здійснює досудове розслідування, завідомо неправдивих показань свідком.

Під час судового розгляду встановлено, що 16.10.2024 ОСОБА_11 звернувся до Оболонського УП ГУНП у м. Києві із заявою про залучення його в якості потерпілого до кримінального провадження №0002187.

17.10.2024 постановою слідчого відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Дослідивши постанову слідчого від 17.10.2024, слідчий суддя приходить до висновку, що вона відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, є вмотивованою та прийнятою з наведенням відповідних мотивів, на підставі яких слідчий прийшов до такого висновку.

Так, відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди (ч. 1); потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Аналіз змісту ч. 5 указаної статті свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор повноважні вирішувати питання, пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою в такому визнанні, на чому наголошує і Касаційний кримінальний суд у складі Верховного суду у постанові від 01.12.2022 у справі №522/7836/21 (провадження №51-2328к22).

На слідчого суддю відповідно до положень КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, а тому слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Так, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора повинна містити відомості про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтованості та посилання на положення КПК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_11 в якості потерпілого до кримінального провадження №0002187 слідчий зазначив, що посилання ОСОБА_3 на наявність підстав для залучення його до кримінального провадження у якості потерпілого через спричинення йому моральної шкоди даним кримінальним правопорушенням та виникнення у нього розладів здоров`ям є такими, що не грунтуються на вимогах закону, оскільки вказаний злочин відноситься до злочинів проти правосуддя, а твердження ОСОБА_3 не впливають на об`єктивну сторону вказаного злочину.

З вказаними висновками погоджується і слідчий суддя.

Родовим об`єктом злочину, передбаченого ст. 384 КК України є суспільні відносини, що забезпечують здійснення правосуддя в державі. Такі суспільні відносини покликані охороняти функціонування встановленої в державі системи судочинства, захищати інтереси тих органів і осіб, які виконують важливі завдання із забезпечення та сприяння здійсненню судом правосуддя. Безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 384 КК України є суспільні відносини, що забезпечують порядок одержання достовірних доказів у кримінальному провадженні суб`єкта суспільних відносин, які реалізуються через активну поведінку в частині доказової бази кримінального провадження. Злочин полягає у вчиненні дій, які порушують правильність, об`єктивність та всебічність процесу збирання та надання доказів у суді.

Відтак, оскільки в силу принципу змагальності, особою, яка звернулася зі скаргою, не надано належних та допустимих доказів, які слугували б підставами для скасування постанови слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0002187 ОСОБА_4 від 17.10.2024 про відмову в задоволенні клопотання про залучення в якості потерпілого.

Що стосується вимог скарги у частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0002187 та провести його допит, то вказані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017 у справі №671/463/15-к зазначає, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

Відповідно до позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №756/10189/20 (провадження № 51-517кмо21), згідно з доктринальним тлумаченням, особа має бути своєчасно допущена до провадження, їй повинні бути роз`яснені її права та обов`язки та надана реальна можливість реалізувати права.

Порядок залучення до кримінального провадженні потерпілого чітко визначений § 4 КПК України «Потерпілий і його представник».

Як вже було зазначено вище, питання залучення осіб до кримінального провадження у якості потерпілого на стадії досудового розслідування належить до дискреційних повноважень органу досудового розслідування та/або прокурора, оскільки набуття такого статусу настає з моменту вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки. Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий, дізнавач чи прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути заяву про залучення особи до провадження як потерпілого, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий, дізнавач чи прокурор самостійно.

Заявник у скарзі не ставить питання як-то зобов`язати орган досудового розслідування повторно розглянути питання про залучення ОСОБА_3 до провадження як потерпілого, а просить слідчого суддю самостійно прийняти відповідне процесуальне рішення в рамках кримінального провадження. У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 401 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, внаслідок чого слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Вимоги скарги в цій частині не входять в перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, зазначених в статті 303 КПК України, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Даний предмет оскарження виходить за межі судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, здійснення якого покладається на слідчого суддю, що узгоджується з висновком Касаційний кримінальний суд у складі Верховного суду у постанові від 01.12.2022 у справі №522/7836/21 (провадження №51-2328к22).

З огляду на викладене, в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 1-40, 55, 110, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1