печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000102 від 09.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

16.08.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , згідно вимог якого останній просить накласти арешт на нерухоме майно, з забороною відчуження, користування, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що у ході досудового розслідування встановлено, що 26.12.2023 о 08.00 год., на добове чергування до слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) № 1 Печерського УП заступили поліцейські Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Того ж дня 26.12.2023 о 15 год. 03 хв. на спецлінію «102» Національної поліції України надійшло повідомлення від медичного працівника бригади швидкої медичної допомоги № 51 (Черасуоло) з інформацією про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зловживав алкоголем, у лікаря не спостерігався та медична декларація у останнього відсутня.

З метою реагування на зазначене повідомлення диспетчером відділу диспетчерської служби УОАЗОР ГУНП у м. Києві, за погодженням із старшим інспектором чергової частини відділу моніторингу Печерського УП ГУ НП у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_9 на місце події направлено СОГ № 1 у складі поліцейських Печерського УП ГУ НП у м. Києві слідчого ОСОБА_4 , оперуповноваженого ОСОБА_5 , спеціаліста-криміналіста ОСОБА_6 , поліцейського-водія ОСОБА_7 .

Прибувши за вказаною адресою поліцейськими СОГ виявлено тіло померлого громадянина ОСОБА_8 без явних ознак насильницької смерті. Також, у зазначеній квартирі перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та її неповнолітня донька ОСОБА_12 , які повідомили поліцейським, що вони є близькими особами померлого ОСОБА_8 .

Труп померлого виявила неповнолітня ОСОБА_12 , яка пояснила, що тривалий час проживала разом із ОСОБА_8 та 26.12.2023 приблизно о 13 год. 30 хв. йому стало зле та він попросив її викликати йому швидку медичну допомогу, по прибуттю якої останній помер. Після проведення реанімаційних заходив медичні працівники о 15 год. 09 хв. констатували смерть останнього та зробили повідомлення про зазначену подію на спецлінію «102» Національної поліції України.

У подальшому, поліцейськими СОГ № 1 проведено огляд місця події, допитано свідків та направлено тіло померлого ОСОБА_13 на судово-медичну експертизу. Згідно з протоколом огляду місця події слідчим ОСОБА_14 у кватирі № 25 виявлено та вилучено документи ОСОБА_13 , що підтверджують його особу, а також документи щодо права власності на квартиру за вказаною адресою. Грошові кошти або прикраси чи ювелірні вироби поліцейськими не вилучалися.

За даним фактом 27.12.2023 о 08.54 год. слідчим відділом Печерського УП ГУ НП у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002608 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Того ж дня, о 20 год. 25 хв. на спецлінію «102» Національної поліції України надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_15 з інформацією про те, що 26.12.2023 хтось з працівників поліції, які прибули за адресою: АДРЕСА_2 для констатації смерті ОСОБА_8 , під час проведення огляду місця події таємно заволоділи прикрасами та грошовими коштами, а саме: золотою каблучкою з діамантом, золотими сережками, золотими каблучками без діамантів та грошовими коштами в сумі 10 000 доларів США.

Також, в ході досудового розслідування, оглядом відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, а також згідно показань свідків до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний спеціаліст-криміналіст сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після прибуття до зазначеної квартири останній тривалий час знаходився один в окремій кімнаті разом із померлим та здійснював фото - відео фіксацію місця події, де тривалий час перебував один разом із померлим, де зберігалися грошові кошти та інше цінне майно, яке зникло, а саме: грошові кошти та ювелірні вироби.

Крім того, 27.07.2024 під час допиту як свідка слідчого у кримінальному провадженні № 0002608 - слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 стало відомо, що у травні - червні поточного року до Печерського УП ГУ НП у м. Києві звернувся чоловік, який представився ОСОБА_17 та повідомив, що він є родичем померлого ОСОБА_8 , має від нього заповіт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та просив надати йому оригінали вилученої документації на вказану квартиру та документи, які посвідчують особу померлого.

У подальшому, 04.06.2024 слідчий Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 передав під розписку гр. ОСОБА_18 (який діяв за довіреністю від ОСОБА_17 ) вилучені у ході огляду місці події документи, а саме:

-Паспорт гр. України СН 749603 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-Закордонний паспорт гр. України № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-Закордонний паспорт гр. України № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-Закордонний паспорт гр. України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-Свідоцтво про НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-Свідоцтво про смерть № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-Свідоцтво про смерть № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-Довіреність № НОМЕР_11

-Договір купівлі продажу квартири за адерсою: АДРЕСА_3 від 01.08.2016 року;

-Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1997 року;

-Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 1997 року;

-Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 1997 року;

-Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1997 року;

-Інформаційна довідка;

-Копія заповіту від 16.03.2019 року № НОМЕР_7 ;

-Витяг із спадкового реєстру;

-Копія свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_13 ;

-Копія паспорта ОСОБА_20 ;

-Свідоцтво про смерть № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_22 ;

-Довідка про причину смерті № НОМЕР_9 ;

-Пенсійне посвідчення № НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_22 .

Вказані документи були передані ОСОБА_18 під розписку, яка ним підписана. Оригінал розписки зберігається у матеріалах кримінального провадження.

Згідно з Державним реєстром актів цивільного стану громадян у померлого ОСОБА_8 відсутні близькі родичі окрім доньки, що також підтверджується показаннями його рідної доньки ОСОБА_23 .

Ураховуючи викладене, вбачаються підстави вважати, що вищевказаними документами про право власності на квартиру заволоділи особи, які не є родичами, з метою заволодіння вказаною квартирою шахрайським шляхом.

Приймаючи до уваги, що, квартира АДРЕСА_1 є об`єктом, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчим визнано вказану квартиру речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою збереження речового доказів у кримінальному провадженні, до вирішення його по суті та недопущення в майбутньому порушення чинного законодавства України, виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з забороною її використання, відчуження.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, представник сторони обвинувачення подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити та накласти арешт з метою збереження речових доказів.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність та одночасно приймаючи до уваги до уваги приписи ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення власника майна.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000102 від 09.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України за фактом таємного викрадення грошових коштів ОСОБА_8 , під час проведення працівниками Печерського УП ГУ НП у м. Києві огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , а також за фактом шахрайського заволодіння документами на квартиру за вказаною адресою.

Квартира АДРЕСА_1 є об`єктом, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчим визнано вказану квартиру речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000102 від 09.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, з забороною відчуження, користування, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_24