Номер провадження: 11-кп/813/1636/24
Справа № 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника цивільного позивача в особі голови комісії з реорганізації державної установи «Південна виправна колонія (№51)» ОСОБА_21 та представника цивільного позивача в особі начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14») ОСОБА_22 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2023 року в рамках кримінального провадження №00000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, офіційно працевлаштованого на ПП « ОСОБА_23 », вдівця, маючого на утримані малолітню дитину 2014 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ст. 185, 61, 70, ч.5 ст.72 КК України, до 4 років обмеження волі, вирок виконаний,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бендзарі, Балтського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого вироком Апеляційного суду Одеської області від 28.07.2015 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, вирок виконаний,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, з початковою освітою, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого вироком Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Татарбунари, Одеської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше судимого вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 16.12.2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, вирок виконаний,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не одруженого, працевлаштованого оператором установки високого тиску на базі авто в ТОВ «БК БУДМЕРЕЖА», проживає за адресою: АДРЕСА_8 , раніше судимого 10.05.2017 року вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70, 71, 72 КК України, до 5 років 1 місяця позбавлення волі, вирок виконаний,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно працевлаштованого водієм в таксі «838», офіційно не одруженого, маючого на утриманні бабусю 75 років, яка за медичними показаннями потребує піклування, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою АДРЕСА_10 , раніше судимого 28.11.2018 року Березівським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296, ч. 4 ст. 70 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі, вирок виконаний,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Роздільна, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не одруженого, працевлаштованого вантажником в ПП «Аргумент», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 , раніше судимого вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.03.2017 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, вирок виконаний,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком:

ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 392 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

ОСОБА_17 визнано винним у кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 392 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_17 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_17 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

ОСОБА_18 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, та призначено йому йому покарання:

- за ст. 392 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі.

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_18 покарання у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного судом покарання за даним вироком, приєднано частину невідбутого покарання, призначеного за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року, та остаточно, за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_18 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років та 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_18 визначено обчислювати з дня ухвалення попереднього вироку, а саме з 16.02.2021 року. Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_18 термін його тримання під вартою у період досудового розслідування та судового розгляду за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2019 року, відбуте ним до дня ухвалення попереднього вироку.

ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 392 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_14 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_14 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, на підставі яких призначено йому покарання:

- за ст. 392 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_15 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_15 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

ОСОБА_19 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, на підставі яких призначено йому покарання:

- за ст. 392 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_19 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 392 та ч. 2 ст. 294 КК України, та призначено покарання:

- за ст. 392 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_16 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_16 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

Запобіжні заходи, до набрання вироком законної сили, щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 - особисте зобов`язання - залишено без змін, у відношенні ОСОБА_18 - тримання під вартою.

Судові витрати по кримінальному провадженню, у відповідності до ч. 1 ст. 124 КПК України, віднесено на рахунок держави, з урахуванням фінансової неспроможності та складного матеріального становища кожного з обвинувачених.

Цивільні позови представника Державної установи «Південна виправна колонія (№51»), представника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14»), - залишено без розгляду.

Також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 27.05.2019 року, о 08.30 годині, ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , перебуваючи у локальній дільниці № 7, державної установи «Південна виправна колонія № 51», розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, будучи раніше засудженими на підставі набравших законної сили вироків суду та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, реалізуючи вимоги невстановленої особи, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження, вступили у злочинну змову між собою та іншими невстановленими засудженими, які відбували покарання на території ПВК № 51, матеріали відносно яких також виділенні в окреме провадження, направлену на вчинення нападу на адміністрацію установи Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства Юстиції, шляхом застосування насильства та створення реальної загрози його застосування, а також на вчинення масових заворушень на території ПВК № 51.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , діючи спільно з ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , та іншими засудженими особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, в кількості близько 150 осіб, не встановленим слідством способом, відчинивши замки своїх локальних секторів, самовільно їх залишили та пройшли до території житлової зони ПВК № 51.

Після чого, засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , отримавши можливість вільно пересуватись по території житлової зони ПВК № 51, бажаючи продемонструвати нехтування діючими правилами, нормами суспільства та правилами внутрішнього розпорядку ПВК №51, діючи спільно з іншими невстановленими засудженими особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, демонстрували працівникам ПВК № 51 свій намір на застосування щодо них насильства, тримаючи у руках попередньо заготовані власноруч для завдання тілесних ушкоджень металеві бильця від ліжок та інші металеві предмети: прути, труби, грифи, направились на територію локальної дільниці № 7, де розподілили між собою подальші ролі при вчиненні злочинів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , діючи спільно з іншими невстановленими засудженими особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, не відреагували на законні вимоги працівників ПВК № 51, що знаходились на території житлової зони, а саме старшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_24 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_25 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_26 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_27 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_28 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_29 , начальника відділення соціально психологічної служби ОСОБА_30 , в.о. начальника відділу нагляду та безпеки ОСОБА_31 , повернутися до своїх локальних дільниць, почали висловлювати погрози застосування насилля відносно працівників ПВК № 51.

Діючи далі, близько 10.00 години, засуджені ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , та інші невстановлені слідством особи, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, не припиняючи свої протиправні дії, організовано підійшли до перших металевих дверей приміщення контрольно-пропускного пункту № 3 (далі КПП № 3) та невстановленим способом, відкривши замок, відчинили двері та увійшли до коридору, що веде до других дверей КПП № 3, у вигляді металевої решітки, де почали погрожувати фізичною розправою працівникам ПВК № 51, а саме: старшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_24 , молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_25 , молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_26 , молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_27 , молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_28 , молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_29 , супроводжуючи свої погрози ударами по решітці руками ногами та сторонніми предметам, спробами зламати її, а також трощенням вікон та інших дверей КПП № 3. У цей час ОСОБА_19 виліз на ворота сектору житлової зони та голосно висловлював заклики до вчинення масових заворушень на території ПВК № 51, шляхом пошкодження приміщення чергової частини установи, в якій перебували працівники чергової зміни, з метою порушення нормальної роботи установи виконання покарання та здійснення нападу на адміністрацію.

Після чого ОСОБА_19 відчинив ворота тим самим забезпечивши іншій частині невстановлених засуджених, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, вільний доступ до приміщення чергової частини та КПП № 3 ПВК № 51, в результаті чого засуджені почали хаотично переміщуватись по території житлової зони ПВК № 51 з метою пошуку та готування знарядь для масових заворушень, а саме фрагментів каміння, та почали збиратися біля воріт чергової частини та КПП № 3 ПВК № 51.

В подальшому, близько 10 години 20 хвилин, засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та інші невстановлені слідством особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у виді дезорганізації роботи установи виконання покарань, умисно почали чинити напад на працівників адміністрації, а саме: почали наносити металевими трубами, грифами та прутами удари по щитах, шоломах, кінцівках та інших частинах тіла працівників ГШР та територіального підрозділу воєнізованого формування установ виконання покарань (далі УВП) ПМУ, виривати у них з рук щити, гумові кийки, витягати окремих співробітників зі строю, розірвавши таким чином захисні шеренги правоохоронців, що супроводжували службовий пожежний автомобіль марки ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить державній установі «Одеська виправна колонія № 14» (далі ДУ «ОВК № 14») під керуванням начальника відомчої пожежної охорони ДУ «ОВК № 14» ОСОБА_32 з пасажиром - командиром відділення відомчої пожежної охорони ДУ «ОВК № 14» ОСОБА_33 .

В цей же час засуджений ОСОБА_14 виліз на ворота та почав ногами бити в щит працівника ГШР ОСОБА_34 , після чого, спустившись на землю та вхопившись двома руками за щит, намагався його вирвати. ОСОБА_19 у цей час, діючи спільно із ОСОБА_14 , схопився за гумовий кийок, який знаходився в правій руці працівника ГШР ОСОБА_34 та висмикнув його з руки останнього. В цей момент ОСОБА_13 разом з невстановленим засудженим, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, допомогли ОСОБА_14 виривати щит у працівника ГШР ОСОБА_34 , після чого засуджений ОСОБА_13 разом з ОСОБА_19 , взявши металеву решітку, нанесли декілька ударів по голові ОСОБА_34 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

Розподіливши між собою ролі, засуджені ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , та інші невстановлені слідством особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, попередньо взявши з собою пристосовані власноруч для завдання тілесних ушкоджень сторонні предмети (металеві бильця від ліжок, металеві предмети прути, труби, каміння) почали умисно наносити металевими трубами, грифами та прутами удари по щитах, шоломах, кінцівках та інших частинах тіла співробітників ГШР та воєнізованого формування ПМУ, які стояли в шеренгах та намагались відтиснути засуджених. В цей час засуджені ОСОБА_17 , ОСОБА_15 спільно з невстановленими слідством засудженими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, закидували співробітників ГШР та воєнізованого формування ПМУ камінням та іншими предметами.

Далі, близько 10.40 год., продовжуючи свої протиправні дії, повністю захопивши та контролюючи територію житлової зони ПВК № 51, учасники масових заворушень оточили службовий пожежний автомобіль марки ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Після чого, невстановлені в ході досудового розслідування особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, при невстановлених обставинах, нанесли декілька ударів водію службового пожежного автомобіля марки ЗІЛ ОСОБА_35 , начальнику відомчої пожежної команди ДУ «ОВК № 14», який відразу втратив свідомість, витягнули його з кабіни автомобіля та кинули на землю. Після цього засуджений ОСОБА_13 разом з іншими невстановленими засудженими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, продовжили наносити ногами потерпілому ОСОБА_35 , який перебував в безпорадному стані, множинні удари по різних частинах тіла, після чого виштовхали його до воріт КПП № 3 за якими знаходились працівники МПУ.

У цей же час засуджений ОСОБА_14 , відчинив пасажирські двері пожежного автомобіля та наніс декілька ударів рукою в область обличчя ОСОБА_36 командиру відділення відомчої пожежної охорони ДУ «ОВК № 14».

Далі, з метою подальшого опору представникам влади та активній участі у масових заворушеннях засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , діючи спільно з іншими невстановленими слідством засудженими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, захопили приміщення адмінбудівлі ПВК № 51 в тому числі приміщення чергової частини, дільниці посиленого контролю, приміщення банно-прального комбінату та приміщення крамниці. В даних приміщеннях вчинили погром, знищивши шляхом розбиття та розтрощення все майно, що там знаходилось, в тому числі меблі та комп`ютерну техніку.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на захоплення будівель та споруд ПВК № 51, активні учасники масових заворушень засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та інші невстановлені слідством засуджені особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, увірвались до приміщень адміністративної будівлі ПВК № 51, захопили їх, зламавши двері до кабінету начальника соціально психологічної служби та кабінетів психологів відділу соціально психологічної служби та службових приміщень бібліотеки, проникли до них, де шляхом пошкодження знищили майно установи, в тому числі меблі та комп`ютерну техніку.

В подальшому учасники масових заворушень, невстановлені в ході досудового розслідування засуджені особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вчинили підпал автомобільних шин, які знаходилися на житловій зоні біля пожежного водоймища, наповнили відсіки та салон пожежного автомобіля друкарською продукцією та вчинили підпал даного автомобілю, який знаходився на житловій зоні перед воротами біля КПП № 3.

Окрім того, учасники масових заворушень, невстановлені слідством засуджені особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою перешкоджання фіксації своїх дій, кинули декілька пляшок із запальною сумішшю (невідомою горючою рідиною) та підпалили розміщені на другому поверсі приміщення адмінбудівлі, а саме: приміщення чергової частини в якому знаходився сервер, із відеозаписами камер зовнішнього та внутрішнього спостереження, які розміщенні на території житлової зони, кабінет першого заступника начальника ПВК № 51, а також приміщення адмінбудівлі на першому поверсі - два кабінети психологів ПВК № 51.

Засуджені ОСОБА_17 разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими слідством засудженими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, скориставшись тим, що особовий склад ГШР та особовий склад воєнізованого формування МПУ у зв`язку із виникненням пожежі та задимленням, яке загрожувало їх життю та здоров`ю, відійшли від будівлі у внутрішній двір промислової території, почали будувати барикади, демонтуючи листи метало профілю з дільниці посиленого контролю та підготовлювали додаткові знаряддя для заподіяння тілесних ушкоджень у виді металевих труб, металевих прутів, металевих билець від ліжок, каміння та інших предметів.

Вказаними узгодженими, протиправними діями, направленими на досягнення єдиної мети, активними учасниками масових заворушень засудженими ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими слідством засудженими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, було паралізовано роботу ПВК № 51, пошкоджено та знищено майно ДУ «ПВК № 51» на загальну суму 791 479 ( сімсот дев`яносто одна чотириста сімдесят дев`ять) грн. 11 коп. та майно ДУ «ОВК № 14» на загальну суму 353101 (триста п`ятдесят три тисячі сто одна) грн. 00 коп.

Протиправними діями активних учасників масових заворушень, а саме засудженого ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , та інших невстановлених слідством засуджених осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які діяли свідомо та узгоджено, спричинено фізичне насилля та тілесні ушкодження співробітникам адміністрації УВП ПМУ, а саме:

-молодшому інспектору ВШБ ДУ «Дар`ївської виправної колонії № 10» ОСОБА_37 - закритий перелом лівої малої гомілкової кістки після травматичного пошкодження дистального міжгомілкового синдесмозу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

-начальнику відділу нагляду і безпеки ДУ «Дар`ївської виправної колонії № 10» ОСОБА_38 - закриті переломи основних фаланг 3-4 пальців правої кисті, забій верхніх кінцівок, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

-молодшому інспектору ВШБ ДУ «Дар`ївської виправної колонії № 10» ОСОБА_39 - струс головного мозку, садна м`яких тканин голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-старшому інспектору відділу озброєння Ізмаїльського слідчого ізолятора ОСОБА_40 у вигляді синця на лівому плечі, який відноситься до легких тілесних ушкоджень;

-інспектору відділу озброєння Ізмаїльського слідчого ізолятора ОСОБА_41 - синці на верхніх та нижніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-молодшому інспектору відділу охорони ДУ «Вознесенької виправної колонії» ОСОБА_42 - забій ноги та голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень;

-інспектору відділу охорони ДУ «Вознесенької виправної колонії» ОСОБА_43 - забій ноги та голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-молодшому інспектору ВШБ ДУ « Дар`ївської виправної колонії № 10 » ОСОБА_44 - забій тіла та голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-молодшому інспектору ВШБ ДУ «Дар`ївської виправної колонії № 10» ОСОБА_45 - забій голови, закритої черепно-мозкової травми;

-командиру відділення - водію ВПО ДУ «Снігурівської виправної колонії № 5» ОСОБА_46 - забій голови, закритої черепно-мозкової травми;

-начальнику відділу нагляду і безпеки «Снігурівської виправної колонії № 5» ОСОБА_47 - множинні садна верхніх та нижніх кінцівок;

-молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ДУ «Снігурівська виправна колонія № 5» ОСОБА_48 - забої рук та голови, закритої черепно- мозкової травми;

-молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ДУ «Снігурівська виправна колонія № 5» ОСОБА_49 - забій нижньої частини живота;

-молодшому інспектору відділу охорони ДУ «Північної виправної колонії № 90» ОСОБА_50 - забій нижніх кінцівок та голови;

-заступнику ЧПНУ дільниці слідчого ізолятора ДУ «Північної виправної колонії № 90» ОСОБА_51 - забій тулуба;

-молодшому інспектору відділу охорони ДУ «Одеська виправна колонія 14» ОСОБА_52 - забій м`яких тканин лобної області;

-командиру відділення - водію ВПО ДУ «ОВК № 14» ОСОБА_53 множинні ушкодження голови, закритої черепно-мозкової травми, що відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-начальнику відомчої пожежної служби ДУ «ОВК № 14» ОСОБА_54 - закриту черепно-мозкову травму у формі забою головного мозку середньої тяжкості, закритих переломів кісток області лобно-скроневого шва з переходом на луску лівої скроневої кістки, крововилив під тверду мозкову оболонку в правій скроневій області, набряк правої скроневої долі головного мозку, забійну рану тім`яної області зліва, закритий перелом передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, забійну рану лівої виличної області, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинувачених та доведеність їх вини у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, через м`якість, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні фактичні обставини їх вчинення, зухвалий характер дій та дані про особу обвинувачених, які раніше судимі, за час відбування покарання зарекомендували себе з негативної сторони та за місцем проживання характеризуються формально добре;

- суд першої інстанції не вказав, які саме дані про особу обвинувачених дають підстави для висновку про можливість їх виправлення без реального відбування покарання.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , кожному окремо, покарання за ч. 2 ст. 294 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ст. 392 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, представник цивільного позивача в особі голови комісії з реорганізації державної установи «Південна виправна колонія (№51)» ОСОБА_21 та представник цивільного позивача в особі начальника державної установи «Одеська виправна колонія (№14») ОСОБА_22 , кожен окремо, звернулися до суду із апеляційними скаргами, в яких просять вироку суду скасувати в частині цивільних позовів та призначити новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Апеляційні скарги представники мотивували твердженнями про те, що цивільні позови підписані представникам державної установи «Південна виправна колонія (№51)» та державної установи «Одеська виправна колонія (№14») Анастасією Компанієць, яка діяла на підставі довіреностей, які на час підписання та подання цивільних позовів були діючими.

Крім того, цивільних позивачів взагалі не повідомляли про дату, час та місце розгляду кримінальної справи.

На апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення від захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 , та захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , в яких останні зазначили, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор підтримала подану апеляційну скаргу, а також апеляційні скарги цивільних позивачів. Крім того, звернула увагу про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання ОСОБА_18 , зокрема в частині безпідставного застосування положень ст.71 КК України при визначені остаточного покарання.

Сторона захисту заперечували проти задоволення апеляційних скарг. Водночас, обвинувачений ОСОБА_55 та його захисник ОСОБА_12 вважали слушними доповнення прокурора щодо безпідставного застосування положень ст.71 КК України при визначені остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_56 .

Представник цивільного позивача підтримала подану апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація їх дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Згідно із ст.414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст.414 КПК, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 суд першої інстанції належним чином врахував, кожному окремо, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України, обставини, які у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання, а також дані про особу обвинувачених, а саме:

- ОСОБА_13 характеризується за місцем проживання виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має складне матеріальне становище, після відбуття покарання за попереднім вироком та зміни запобіжного заходу, протягом значного проміжку часу своєю поведінкою та активними соціальними діями продемонстрував, що він щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки, соціалізувався, працевлаштувався та став на шлях виправлення;

- ОСОБА_17 за місцем проживання позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має складне матеріальне становище, після відбуття покарання за попереднім вироком та зміни запобіжного заходу, протягом значного проміжку часу своєю поведінкою та активними соціальними діями продемонстрував, що він щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки, соціалізувався, працевлаштувався та став на шлях виправлення;

- ОСОБА_18 , є особою молодого віку - 1999 р.н., позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, продовжуючи перебувати під вартою не допустив жодного порушення умов утримання, щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки;

- ОСОБА_14 , є особою молодого віку - 1993 року народження, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, нещодавно втратив дитину, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має складне матеріальне становище, після відбуття покарання за попереднім вироком та зміни запобіжного заходу, протягом значного проміжку часу своєю поведінкою та активними соціальними діями продемонстрував, що він щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки, соціалізувався, працевлаштувався та став на шлях виправлення;

- ОСОБА_15 , молодого віку - 1998 р.н., є сиротою, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має складне матеріальне становище, після відбуття покарання за попереднім вироком та зміни запобіжного заходу, протягом значного проміжку часу своєю поведінкою та активними соціальними діями продемонстрував, що він щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки, соціалізувався, працевлаштувався та став на шлях виправлення;

- ОСОБА_19 , є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, батьки відсутні, з рідних має лише бабусю 75 років, яка потребує утримання та піклування, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має складне матеріальне становище, після відбуття покарання за попереднім вироком та зміни запобіжного заходу, протягом значного проміжку часу своєю поведінкою та активними соціальними діями продемонстрував, що він щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки, соціалізувався, працевлаштувався та став на шлях виправлення. Небезпеки для держави та суспільства не становить;

- ОСОБА_16 , позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має складне матеріальне становище, після відбуття покарання за попереднім вироком та зміни запобіжного заходу, протягом значного проміжку часу своєю поведінкою та активними соціальними діями продемонстрував, що він щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе правильні висновки, соціалізувався, працевлаштувався та став на шлях виправлення.

Зважаючи на викладене сукупно, колегія суддів вважає, що перелічені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення покарання обвинуваченим, кожному окремо, із застосуванням положенням ст. 69 та ст. 75 КК України, з яким погоджується колегія суддів, оскільки, визначений розмір покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачені у судовому засіданні визнали вину, далі детальні показання щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень та висловила жаль з приводу вчиненого та бажають виправити ситуацію, що склалася, тобто останні усвідомили протиправність власної поведінки. Окрім того, прокурором у судовому засіданні не надано жодних доказів того, що обвинувачені до теперішнього часу з моменту зміни запобіжного заходу вчиняють нові кримінальні чи адміністративні правопорушення, тобто приймають всі міри по запобіганню противоправної діяльності та ведуть законослухняний спосіб життя.

Така форма посткримінальної поведінки обвинувачених свідчить про те, що в особі винних відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь їх соціальної небезпечності.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не прийняв до уваги дані про особу обвинувачених, а саме те, що вони є особами, що раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, апеляційний суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, посилання в апеляційній скарзі про необхідність врахування при призначенні покарання обвинуваченими того, що вони раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів є неприпустимим

Вказаний висновок апеляційного суду повністю узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 27 вересня 2018 року по справі № 647/1831/15-к (провадження № 51-336 км 17).

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. У свою чергу, обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Стороною обвинувачення не наведено в апеляційній скарзі переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну м`якість призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Разом з тим, доводи прокурора в частині безпідставного застосування положень ст.71 КК України при визначені остаточного покарання ОСОБА_18 заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Розділом ХІ Кримінального кодексу України регламентовано правила призначення покарання. Зокрема, передбачено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Такі вимоги закону України про кримінальну відповідальність носять імперативний характер та є обов`язковими для суду.

При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів).

Такі висновки викладені в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 01.06.2020 року (справа № 766/39/17).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_18 раніше був засуджений вироком Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В свою чергу, кримінальне правопорушення за вироком, що оскаржується, ОСОБА_18 вчинив 27.05.2019 року, тобто до постановлення вироку Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року.

Вищезазначені обставини не отримали належної правової оцінки судом першої інстанції, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, що суперечить його точному змісту.

За таких обставин при призначені покарання ОСОБА_18 у вказаному кримінальному провадженні суд першої інстанції мав призначити покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, у такому випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за розкритий злочин; 2) визначення остаточного покарання за сукупність злочинів; 3) до покарання, остаточного визначеного за сукупністю злочинів, зараховується те покарання, яке було повністю або частково відбуте за попереднім вироком за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції при постановленні оскарженого вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_18 неналежним чином не враховано вирок Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у цій частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводів та вимог апеляційних скарг цивільних позивачів, то колегія суддів зауважує на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках кримінального провадження №00000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року, під час досудового розслідування ДУ «Південна виправна колонія (№51)» (а.с.81-87 т.1) та ДУ «Одеська виправна колонія (№14») (а.с.89-95 т.1) подано цивільні позови про відшкодування майнової шкоди, який надійшов до суду першої інстанції разом з обвинувальним актом (а.с. 113 т. 1).

Суд першої інстанції цивільні позови представника ДУ «Південна виправна колонія (№51»), представника ДУ «Одеська виправна колонія (№14»), залишив без розгляду на підставі пунктів 2,3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції частково безпідставним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Також, кримінальний процесуальний закон прямо передбачає, коли суд залишає позов без розгляду.

Так, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду (ч. 3 ст. 129 КПК).

У свою чергу, частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до пунктів 2 та 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Вказані норми не суперечать вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно норм ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 КПК України повноваження представника цивільного позивача, цивільного відповідача на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, якщо представником цивільного позивача, цивільного відповідача є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;

2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником цивільного позивача, цивільного відповідача є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;

3) довіреністю - якщо представником цивільного позивача, цивільного відповідача є працівник юридичної особи, яка є цивільним позивачем, цивільним відповідачем.

У підтвердження повноважень представника ДУ «Південна виправна колонія (№51») та представника ДУ «Одеська виправна колонія (№14») ОСОБА_57 на подання цивільного позову в рамках вказаного кримінального провадження до цивільного позову додано довіреності (а.с. 88, 96 т.1), зі змісту яких вбачається, що в.о. начальник ДУ «Південна виправна колонія (№51») ОСОБА_58 та начальник ДУ «Одеська виправна колонія (№14») ОСОБА_22 уповноважили громадянку України ОСОБА_59

представляти та діяти від імені вищевказаних державних установ в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій.

Натомість, до цивільного позову не було долучено документів, підтверджуючих факт того, що ОСОБА_57 станом на день подання цивільного позову є працівником ДУ «Південна виправна колонія (№51») та працівником ДУ «Одеська виправна колонія (№14»).

У свою чергу, у поданих апеляційних скаргах представники цивільних позивачів вказували, що ОСОБА_57 (особа, яка підписувала позовні заяви) була звільнена 08.02.2021 року з Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції (а.с.103 т.22), що у свою чергу підтверджує, той факт, що остання не була працівником юридичних осіб, які є цивільними позивачами.

Отже, рішення про залишення без розгляду цивільних позовів на підставі пункту 2 ч.1 ст.257 ЦПК України, коли позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, є обґрунтованим.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг представників цивільних позивачів про те, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив подані цивільні позови без розгляду на підставі пункту 3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 326 КПК якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Аналогічна норма міститься у ч.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якої у разі, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

За змістом вказаних вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача його представника чи законного представника в судове засідання за сукупності таких умов: - належного повідомлення позивача його представника чи законного представника про час та місце судового засідання; - повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль; - ненадходження від позивача, його представника чи законного представника клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять доказів належного сповіщення представника ДУ «Південна виправна колонія (№51») та представника ДУ «Одеська виправна колонія (№14») про день та час розгляду справи за адресами, зазначеними ними у позовних заявах, що свідчить про відсутність правових підстав для залишення позовних заяв без розгляду.

Разом з цим, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційних скарг цивільних позивачів є частково обґрунтованими та підлягають частково задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову - зміні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 424, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника цивільного позивача в особі голови комісії з реорганізації ДУ «Південна виправна колонія (№51)» ОСОБА_21 та представника цивільного позивача в особі начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14») ОСОБА_22 - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2023 року в рамках кримінального провадження №00000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_18 , та ухвали у цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_18 призначити покарання:

- за ст. 392 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 294 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі;

У відповідності до положень ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_18 покарання у виді 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_18 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_18 у строк відбування покарання, відбуте покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року та час його попереднього ув`язнення у період з 07.12.2018 року по 11.10.2024 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_18 вираховувати з дня ухвалення попереднього вироку, а саме з 16.02.2021 року.

Звільнити ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з під варти негайно у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2023 року в рамках кримінального провадження №00000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.392, ч.2 ст. 294 КК України, в частині вирішення цивільного позову - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на підставу залишення позовів без розгляду, передбачену п.3 ч. 1 ст.257 ЦПК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4