Номер провадження: 11-сс/813/1748/24
Справа № 504/4618/24 1-кс/504/395/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в рамках кримінального провадження №0000014, внесеного до ЄРДР 06 червня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання .в.о. заступника начальника СВ Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_9 , та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 30 грудня 2024 року, включно.

Визначено розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:

- пред`явлене повідомлення про підозру є необґрунтованим, оскільки жодної посадової особи, на яку збирався впливати підозрюваний, стороною обвинувачення не зазначено у підозрі;

- прокурором не доведено існування встановлених ризиків, а саме лише тяжкість кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному, не може виправдовувати його тримання під вартою;

- розмір застави завідомо непомірний для підозрюваного з урахуванням його матеріального стану, який не був предметом дослідження в суді;

- слідчий суддя залишив поза увагою, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, є інвалідом 2 групи, одружений, працює на даний час, має вищу освіту за спеціальністю правознавство, більше 15 років працював у органах прокуратури.

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема, на домашній арешт в нічний час доби, або визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у мінімальному розмірі.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, що передбачені ст.178 КПК.

Із матеріалів апеляційного провадження вбачається, що слідчим відділенням відділення поліції №3 ОРУП №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2024 року за №0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

01 листопада 2024 року ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

За версією слідства, у травні 2024 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, до ОСОБА_8 звернувся його знайомий ОСОБА_10 і повідомив, що має потребу виїхати за кордон України для вирішення особистих питань, але він є військовослужбовцем, перебуває на обліку у Балтському РТЦКтаСП і тому без дозволу вказаного РТЦК та СП не може цього зробити.

При цьому у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе за свій вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, а саме: ОСОБА_8 вирішив дізнатися процедуру, яка дозволяє військовому знятися з військового обліку і без дозволу РТЦК та НОМЕР_1 виїхати за межі території України, вплинути на осіб, які приймають необхідні для цього рішення та отримати за це від ОСОБА_10 неправомірну вигоду під погрозою порушення його прав.

У ході подальших зустрічей і розмов з ОСОБА_10 . ОСОБА_8 вирішив задля досягнення злочинного результату залучити до вчинення кримінального правопорушення свого знайомого ОСОБА_11 , який також мав необхідні особисті зв`язки з такими особами.

У невстановленому в ході досудового розслідування місці, дату та час, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 про свій злочинний умисел, запропонувавши вчинити злочин разом.

При цьому у ОСОБА_11 також виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для себе і ОСОБА_8 за їх вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди. Безпосередньо після цього ОСОБА_11 відповів ОСОБА_8 згодою на спільне вчинення вказаного кримінального правопорушення.

У подальшому вони визначилися з процедурою за якою планували забезпечити зняття ОСОБА_10 з військового обліку, визначивши коло осіб, які прийматимуть необхідні для цього рішення і на яких вони впливатимуть для цього, а також визначили суму неправомірної вигоди у розмірі 17 000 доларів США, яку вимагатимуть з ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, у період з травня 2024 року по 31.10.2024 ОСОБА_8 і ОСОБА_11 зустрічалися, спілкувалися в телефонному режимі з ОСОБА_10 , повідомляли, що впливатимуть на осіб, які уповноважені на виконання функцій держави приймати рішення для зняття останнього з військового обліку, вимагаючи у нього неправомірну вигоду в сумі 17000 доларів США та погрожуючи у разі його відмови передати їм вказану суму порушити його законні права.

Завершуючи реалізацію свого злочинного умислу, близько 14:00 год., 31.10.2024 ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_10 на території медичного центру за адресою: АДРЕСА_1 та, діючи у змові з ОСОБА_8 і з єдиним умислом, шляхом вимагання одержав для себе і ОСОБА_8 від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 17000 доларів США, що за курсом НБУ на 31.10.2024 становить 701743 грн. (17000 доларів США х 41,279 грн.) за влив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до переконання, що описана у клопотанні слідчого та повідомленні про підозру фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами досудового розслідування вказують на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з відповідним кримінальним правопорушенням, передбаченимч. 3 ст. 369-2 КК України, і такі докази є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Із такими висновками погоджується і колегія суддів за наслідком дослідження матеріалів клопотання та апеляційного перегляду у цілому.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 10.06.2024року; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії «Аудіоконтролю особи» за 18.07.2024; протоколом огляду від 12.08.2024; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії «Аудіо-,відеоконтролю особи» за 20.08.2024; протоколом огляду місця події від 31.10.2024; протоколом походження (виготовлення) імітаційних засобів від 31.10.2024; протоколом вручення заздалегідь ідентифікованих (помічених) імітаційних грошових коштів від 31.10.2024; протоколами затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину від 31.10.2024; протоколами обшуків від 31.10.2024;

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, доведеність його вини, належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто про його причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

При цьому колегія суддів зауважує, що матеріали клопотання не містять очевидно недопустимих доказів, які були б отримані стороною обвинувачення із грубим порушенням істотних прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що слідством не встановлено особу, уповноважену на виконання функцій держави, на яку збирався впливати підозрюваний, колегія суддів зауважує, що визначення конкретних осіб, на яких мав бути здійснений вплив, та реальність здійснення такого впливу не є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 КК України. Фактично у ст. 369-2 КК йдеться про поведінку, що передує впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави. Таку позицію виклав у своїй Постанові Третя судова палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2022 року (справа № 991/492/19).

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та знищити, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до тяжких, а саме ч.3 ст.369-2 КК України. Зазначений злочин є умисним та корупційним та щодо нього у разі визнання особи винуватою законодавчо заборонено застосування ст.ст.69, 75 КК України. На переконання апеляційного суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри у значній мірі підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , якого особисто знає підозрюваний, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідка з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

В той же час, в апеляційній скарзі захисник наводить перелік обставин, які слідчий суддя в силу приписів ст. 178 КПК України мав би врахувати при вирішенні питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 . Зокрема, захисник посилається на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, є інвалідом 2 групи, одружений, працює, має вищу освіту за спеціальністю правознавство, більше 15 років працював у органах прокуратури. Все це в сукупності, за переконанням захисника, мало б переконати слідчого суддю про необхідність обрання менш обтяжливого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 окрім тримання під вартою.

Колегія суддів, безумовно, сприймає такі доводи сторони захисту, втім зазначені факти не нівелюють встановлені вище обставини щодо ймовірного вчинення тяжкого корупційного злочину.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання апеляційного суду, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного ОСОБА_8 , - його вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, майновий стан; фактичні обставини справи зокрема те, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, що на теперішній час є вкрай негативним явищем у суспільстві, визначений розмір застави з достатньою мірою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, запобігти ризикам кримінального провадження та не буде непомірним для нього.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.182 КПК України, застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, дотримуючись вимог ст.404 КПК України, оцінивши у сукупності доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводі зворотного. У зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в рамках кримінального провадження №0000014, внесеного до ЄРДР 06 червня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4