У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченої за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2024 року обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 10 листопада 2024 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що не доведено та не підтверджено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б давали підстави продовжити строк дії запобіжного заходу.

Вказує, що ОСОБА_7 тримається під вартою тривалий час (більше ніж 6 місяців). За цей час проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії, допитані інші обвинувачені, відносно яких матеріали виділені в окремі провадження, допитані свідки у вказаному кримінальному провадженні та їх показання зафіксовано протоколами допитів.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення не доведено належними доказами неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0000050 від 08.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 на 60 днів, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , опинившись на волі, може ухилитися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинуваченій загрожує реальне позбавлення волі.

Крім того, суд врахував широке коло спілкування обвинуваченої в силу своєї професійної діяльності викладачем вищого навчального закладу та діяльності керівника благодійного фонду «Крок у майбутнє». На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_7 повідомлена про дату та час апеляційного розгляду. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавала.

Також захисник подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченої та Захисника ОСОБА_9 . Їх участь в апеляційному розгляді відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України є необов`язковою.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ці вимоги закону не достатньо враховані судом при прийнятті рішення.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що на розгляді Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Разом з обвинувальним актом прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченій, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 визначено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин.

У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

ЄСПЛ у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зокрема, ч.1 ст. 183 КПК України передбачає, що прокурор має довести суду, крім наявності ризиків, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою у відношенні обвинуваченої ОСОБА_7 . прокурор не навів обставин, які б свідчили про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ризики, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , у вигляді можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшилися.

Зазначивши про існування вказаних ризиків, суд першої інстанції не мотивував рішення в частині ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не вказав підстав для такого висновку.

Як визначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови», одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Суд, посилаючись на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , даних про її особу, вважав, що більш м`які запобіжні заходи наявним ризикам запобігти не зможуть та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Проте, суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу не достатньо врахував вимоги ст. 199 КПК України, якою передбачено порядок продовження строку тримання від вартою.

Так, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, що є тяжкими злочинами.

Однак, лише тяжкість злочинів, в яких обвинувачується особа, не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою.

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

При прийнятті рішення суд першої інстанції також належним чином не врахував дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судима.

Тому, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подальше продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою не є виправданим.

Застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу про недотримання стороною обвинувачення положень ст. 331 КПК України при зверненні до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, на що суд також не звернув увагу.

Так, прокурор під час підготовчого судового засідання заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тобто, суд при прийнятті рішення не звернув увагу, що прокурором клопотання фактично мотивоване щодо застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченої, і що наразі триває судовий розгляд. Раніше прийняті рішення про обрання запобіжного заходу та про продовження строку тримання під вартою стосувалися підозрюваної особи, та ці рішення приймалися під час досудового розслідування слідчим суддею.

Тобто, у даному випадку не врахована зміна процесуального статусу ОСОБА_7 , яка після надходження обвинувального акта до суду є обвинуваченою, а не підозрюваною.

Наразі, клопотання прокурора було подано до суду, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо обвинуваченої, а отже, клопотання слід було ініціювати про обрання запобіжного заходу обвинуваченій, а не про продовження строку тримання під вартою, оскільки попередні рішення прийняті слідчим суддею.

За такого, ухвала суду підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали про застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, а саме: цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї певних обов`язків.

Керуючись ст. 404, 405, 407 ч. 3, 409, 422-1, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2024 року, якою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною без дозволу суду залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контрою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 10 листопада 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3