Справа № 352/1339/24
Провадження № 11-кп/4808/433/24
Категорія ч.1 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 303, ч.1 ст. 307 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, м. Якутськ, Російської Федерації, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, раніше не судимої, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Тисменицького районного суду від 08 липня 2024 року, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 303, ч.1 ст.307 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.2 ст. 303 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч.1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, з покладенням на неї обов`язків ст. 76 цього Кодексу.

Іспитовий строк постановлено рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід державного бюджету витрати на залучення експерта в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 27.03.2024 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України. Судом встановлено, що ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, бажаючи мати стабільне джерело доходу від протиправної діяльності, пов`язаної із сутенерством, домовилась із ОСОБА_10 , яка займалася наданням послуг сексуального характеру за грошову винагороду (проституцією) про вчинення щодо неї сутенерства, а саме вчинення дій по забезпеченню її зайняттям проституцією, що полягало у рекламуванні послуг, які надає жінка, підшукуванні клієнтів для надання таких послуг за грошову винагороду, прийнятті від них замовлень, організації зустрічей, узгодження з клієнтами вартості наданих послуг.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, бажаючи мати стабільне джерело доходу від протиправної діяльності, пов`язаної із сутенерством, ОСОБА_8 домовилась із ОСОБА_10 , яка займалася наданням послуг сексуального характеру за грошову винагороду (проституцією), про вчинення щодо неї сутенерства, а саме вчинення дій по забезпеченню її зайняттям проституцією, що полягало у рекламуванні жінки, підшукуванні клієнтів для надання нею послуг сексуального характеру за грошову винагороду, прийнятті від них замовлень, організації зустрічей з нею, узгодження з клієнтами вартості таких послуг та порядок розрахунку за їх надання.

Зокрема, замовлення від чоловіків (клієнтів) послуг сексуального характеру здійснювалось шляхом отримання ОСОБА_8 на свій мобільний абонентський номер НОМЕР_1 смс-повідомлень у месенджері «Viber» або при особистій зустрічі. За надання послуг ОСОБА_10 , ОСОБА_8 отримувала від клієнта грошові кошти у сумі 500 гривень.

Так, 06.11.2023 ОСОБА_8 , спілкуючись о 14 год 37 хв у месенджері «Viber» зі ОСОБА_11 , домовилась з ним про надання платних послуг сексуального характеру. Наступного дня, близько 15 год 55 хв, ОСОБА_8 зустрілась зі ОСОБА_11 у приміщенні квартири АДРЕСА_3 .

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою наживи, переслідуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на забезпечення зайняття проституцією іншою особою, тобто сутенерства, домовилась зі ОСОБА_11 про надання йому платних сексуальних послуг ОСОБА_10 , за що отримала від останнього грошові кошти у сумі 500 гривень.

З метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на забезпечення заняття проституцією ОСОБА_10 до кінця, ОСОБА_8 надала ОСОБА_11 номер мобільного телефону останньої та зауважила про необхідність попередження ОСОБА_10 , що саме вона є ініціатором їх зустрічі для надання послуги сексуального характеру за грошову винагороду.

Надалі, 07.11.2023 близько 18 год 37 хв, ОСОБА_11 зустрівся з

ОСОБА_10 , яка в період часу з 18 год 44 хв до 18 год 52 хв, з відома та забезпечення ОСОБА_8 , у номері готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_4 , надала останньому послуги сексуального характеру за грошову винагороду в сумі 3500 гривень.

Окрім цього, 20.03.2024 ОСОБА_8 , спілкуючись о 19 год 46 хв у месенджері «Viber» зі ОСОБА_11 з приводу отримання останнім платних послуг сексуального характеру, повідомила, що на даний час, зайнята, однак домовиться про надання таких послуг ОСОБА_10 .

Наступного дня, об 11 год 22 хв ОСОБА_11 у месенджері «Viber» повідомив ОСОБА_8 про місце зустрічі із ОСОБА_10 у приміщенні готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » що в АДРЕСА_5 .

З метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на забезпечення заняття проституцією ОСОБА_10 до кінця, ОСОБА_8 у месенджері «Viber» написала останній про місце, де вона повинна надати платні сексуальні послуги.

Надалі, 21.03.2024 близько 13 год 33 хв, ОСОБА_11 зустрівся з

ОСОБА_10 , яка в період часу з 13 год 43 хв до 13 год 49 хв, з відома та забезпечення ОСОБА_8 у номері готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_5 , надала останньому послуги сексуального характеру за грошову винагороду в сумі 3500 гривень та при цьому отримала гроші в сумі 600 гривень як винагороду за забезпечення ОСОБА_10 проституцією, для подальшого їх передання ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України, а саме умисні дії, пов`язані із забезпеченням зайняття проституцією іншою особою, а саме сутенерстві, вчинене повторно.

Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, незаконно придбала психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, для власного вживання та збуту шляхом пригощання інших осіб.

Надалі, 07.11.2023 близько 15 год. 55 хв., ОСОБА_8 , грубо порушуючи вимоги ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», з метою подальшого збуту, перенесла психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, до місця надання послуг сексуального характеру, що за адресою: АДРЕСА_6 , де незаконно її зберігала.

Реалізуючи свої незаконні дії, пов`язані зі збутом психотропної речовини, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після надання платних сексуальних послуг у згаданій квартирі, цього ж дня о 16 год 09 хв безоплатно збула шляхом пригощання ОСОБА_11 психотропну речовину амфетамін, яка була поміщена у полімерному зіп-пакеті.

Після цього, 07.11.2023 о 16 год. 43 хв. ОСОБА_11 видав працівникам поліції в м. Івано-Франківськ на вул. Бельведерська вказаний зіп-пакет із вмістом порошкоподібної речовини, яка відповідно до висновку експерта містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін у загальній кількості 0,1045 грама.

Отже, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.307 КК України, а саме умисні дії, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті психотропних речовин.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 не погоджується із оскаржуваним вироком в частині призначеного їй покарання, оскільки таке покарання є необґрунтовано суворим та таким, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначає, що суд не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують їй покарання, на які він посилається у вироку, а саме те, що її розкаяння в скоєному було щирим, на утриманні має неповнолітню дитину, яку виховує самостійно, без участі батька, раніше не судима.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про вид та розмір покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, взяв до уваги початок реєстрації, як фізичної особи підприємця з 28.06.2024 року, та відсутність офіційної роботи до того часу, а тому на думку суду, призначення покарання у виді штрафу не буде відповідати вимогам чинності та справедливості.

Однак, суд не врахував, що через її усвідомлення, негативне ставлення до скоєного кримінального правопорушення, а також усвідомлення негативного впливу вживання наркотичних речовин на її життя та життя неповнолітнього сина, вона працевлаштувалась, тому призначення покарання у виді штрафу буде відповідати вимогам законності та справедливості.

Вказує, що призначаючи покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд позбавляє її та неповнолітнього сина повноцінно жити та стати на шлях виправлення.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 08.07.2024 року з наведених підстав змінити та призначити остаточне покарання за ч.2 ст. 303, ч.1 ст. 307 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу - у виді штрафу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок Тисменицького районного суду від 08.07.2024 року щодо ОСОБА_8 незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Під час апеляційного розгляду прокурор подав заяву про відмову від апеляційної скарги поданої прокурором, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, відповідно до ст. 403 КПК України.

Учасники апеляційного розгляду не заперечили проти задоволення вказаної заяви та просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Згідно ст. 403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог та вразі якщо немає заперечень учасників апеляційного розгляду проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тисменицького районного суду від 08.07.2024 року підлягає закриттю, відповідно до ст. 403 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченої, просили вирок суду змінити, та призначити покарання у виді штрафу;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, оскаржуваний вирок вважає законним та обґрунтованим;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказану апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та кваліфікація її неправомірних дій за ч.2 ст. 303, ч.1 ст. 307 КК України, відповідає встановленим судом фактичним обставинам, і це в апеляційній скарзі не оспорюється.

Як вбачається із вироку Тисменицького районного суду від 08 липня 2024 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, правильно зрозуміла зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважала недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому вона не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 на невідповідність призначеного їй покарання, ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та її даних про особу внаслідок суворості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, правильно врахував тяжкість інкримінованих їй злочинів, які у відповідності до положень ст.12 названого Кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які їх обтяжують і дані про її особу, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 50 цього Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд першої інстанції вірно встановив дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , зокрема, що вона раніше не судима, має постійне місце проживання, професійно-технічну освіту, на утриманні має неповнолітню дитину. Відповідно до довідки за №7117 від 25.04.2024 в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» та КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради» від 24.04.2024 обвинувачена на обліку не перебуває, за медичною допомогою не зверталась.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, відтак орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують обвинуваченій покарання, суд першої інстанції правильно відніс, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують обвинуваченій покарання судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу обвинуваченої ОСОБА_8 та обставин, які пом`якшують її покарання, суд першої інстанції вмотивовано призначив їй покарання в межах встановлених санкцією ч.2 ст. 303, ч.1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 4 роки 6 місяців та обґрунтовано прийшов до висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства, зокрема її звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, який є достатнім для того, щоб обвинувачена в умовах здійснення контролю за поведінкою довела своє виправлення, і таке покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, як і нею, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що призначення обвинуваченій ОСОБА_8 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу буде відповідати вимогам законності та справедливості, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи із такого.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що незважаючи на реєстрацію обвинуваченої як фізичної особи-підприємця, однак взявши до уваги початок здійснення такої діяльності тільки з 26.06.2024 та відсутності іншої офіційної роботи до того часу, призначення покарання у виді штрафу не буде відповідати вимогам законності та справедливості.

При цьому обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних злочинів, не зменшують суспільну небезпеку злочинів до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та відповідно і підстав для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.

Тому на думку колегії суддів, всі переліченні обвинуваченою в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини та дані про її особу були враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання.

Враховуючи викладене, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на суворість призначеного їй покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_8 колегія суддів визнає законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни шляхом призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді штрафу, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги обвинуваченої повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 303, ч.1 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5