справа № 631/1399/24
провадження № 1-кп/631/131/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , яка здійснює кримінальне провадження одноособово, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження та відповідно до положень частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року під № 0000489, щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді розвідника-оператора 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого:

?вироком Розівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2010 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільненого від відбуття покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік;

?вироком Розівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2011 року за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, із застосуванням приписів частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

?вироком Розівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2011 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, із застосуванням приписів частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

?вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року за частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 187, із застосуванням приписів частин 1 та 4 статті 70 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

?вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2020 року за частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, із застосуванням приписів частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

?вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2023 року за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді громадським робіт на строк двісті годин,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому статтями 291, 293 та 302 Кримінального процесуального кодексу України, надійшов складений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами разом із клопотанням про його розгляд в порядку спрощеного провадження та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року під № 0000489, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Так, ОСОБА_3 будучи розвідником-оператором 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механічного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який самовільно залишив військову частину, 17 травня 2024 року близько 22 години 00 хвилин перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де у той час перебувала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також мешкає за вказаною адресою.

У вказаний час та у вказаному місці, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбувся словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 виник раптовий протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 невизначеного ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій раптовий протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_4 та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, ОСОБА_3 взяв у руки дерев`яний стілець та наніс ним один удар ОСОБА_4 по голові, спричинивши своїми діями тілесні ушкодження потерпілій.

В результаті вказаних протиправних ОСОБА_3 , відповідно до висновку експерта № 12-14/49-НВ/23 від 20 травня 2024 року, у ОСОБА_4 виявлено забійну рану волосистої частини голови в лівій тім`яній ділянці, яка виникла від травматичної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактною поверхнею, та механізмом спричинення удар, можливо за 2 добу до огляду, способом, на який вказує потерпіла. За ступенем тяжкості це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але менше трьох тижнів (21 доби) (пункти 2.3.1 «а», 2.3.2 «а» «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6).

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_4 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

При вирішенні питання щодо здійснення судового провадження у суді першої інстанції суд приймає до уваги, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 зазначеного кодифікованого закону України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до проступків.

Частинами 2 та 3 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування (частини 1 та 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України).

Так, до обвинувального акту долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , складену 28 серпня 2024 року в присутності захисника ОСОБА_5 , яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 28 серпня 2024 року № 005-270008617, виданим Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, в якій ОСОБА_3 зазначає про беззаперечне визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, у вказаній заяві підозрюваний зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_5 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Із наданих матеріалів кримінального провадження, суд також переконався, що 28 серпня 2024 року потерпіла ОСОБА_6 надала прокуророві Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 письмову заяву, відповідно до якої надала згоду на розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року під № 0000489 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, в порядку спрощеного провадження та повідомила про роз`яснення її, у відповідності до частини 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України, змісту встановлених у результаті досудового розслідування обставин та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про визнання винуватості, в присутності захисника беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставин, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, враховуючи заяву потерпілої ОСОБА_4 , яка не заперечувала проти такого розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до приписів частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Вивчивши зміст обвинувального акта разом із доданими до нього документами, перевіривши матеріали досудового розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року під № 0000489, проаналізувавши у сукупності надані прокурором докази, які узгоджуються між собою, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд керуючись законом, дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку. Дії обвинуваченого відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції частини 2 статті 125 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 має середню освіту, не одружений даних щодо наявності на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків матеріали справи не містять, офіційно не працевлаштований, проте з 12 жовтня 2023 року призваний на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації та перебуває на посаді розвідника-оператора 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат».

За даними наявної документації ОСОБА_3 має задовільний стан здоров`я, до осіб з інвалідністю не відноситься, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність; має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , де згідно характеристики, складеної 04 червня 2024 року за № 0227/1221 депутатом округу № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області ОСОБА_8 , характеризується як особа, яка вживає спиртні напої та вчиняє сварки в будинку, в якому він проживає.

З матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2023 року за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді громадським робіт на строк двісті годин. Відповідно до довідки № 24/26/298-24, виданої 22 травня 2024 року Харківським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Харківському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» з 08 вересня 2023 року по теперішній час, на підставі вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2023 року, що свідчить проте, що судимість останнього не знята та не погашена.

Обставинами, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що у відповідності до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , у обвинувальному акті не наведено.

З цього суд зазначає, що обставини, що обтяжують покарання, це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

За приписами статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Пунктом 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що обвинувальний акт має містити, у тому числі, відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.

Отже, в разі відсутності в обвинувальному акті у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які обтяжують покарання, визнання судами на підставі частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України їх такими, що обтяжують покарання з подальшим їх врахуванням під час його призначення, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналогічної правової позиції притримується й Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11 червня 2024 року у справі № 175/2963/22 (провадження № 51-7756км23), від 08 травня 2024 року у справі № 507/1580/22 (провадження № 51-7515км23), від 29 травня 2024 року у справі № 201/137/21 (провадження № 51-7324км23).

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18).

Отже з урахуванням наведеного, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів частини 2 статті 61 Конституції України, статті 65 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до проступку, враховує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, кількість, спосіб та характер завданих ударів (один удар стільцем по голові), особу потерпілої, яка досягла поважного віку та завідомо для обвинуваченого була фізично слабкішою, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання здоров`я людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України є однією з найвищих соціальних цінностей та особливим об`єктом кримінально-правової охорони; дані про особу винного, який не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, щире розкаявся у вчиненому, сімейний стан та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця мешкання, де він характеризується посередньо, рід занять проходження військової служби, відсутність претензій майнового та морального характеру з боку потерпілого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, а також те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та судимість за яке на час ухвалення вироку не погашена (покарання не відбуте).

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 125 Кримінального кодексу України, у виді пробаційного нагляду.

Призначаючи саме такий вид покарання, суд приймає до уваги, що санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді, в тому числі, штрафу, громадських та виправних робіт, проте вказані види покарання є більш м`якими у відповідності до приписів статті 51 Кримінального кодексу України (в якій види покарань розташовані за єдиним принципом (критерієм) у чітко визначеному порядку, у основу якого покладено ступінь їх суворості, тобто від менш до більш суворого)та з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, не є достатніми для досягнення мети покарання згідно з частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України й не сприятимуть виправленню обвинуваченого. Крім того, покарання у виді громадських робіт та виправних робіт не можуть бути призначені військовослужбовцям, відповідно до вимог статте 56 та 57 Кримінального кодексу України, як й обмеження волі.

Відтак, з урахуванням вищезазначених обставин, призначення ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду в межах строку, визначеного частиною 4 статті 59-1 та частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, буде належною мірою відповідати особі обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних проступків.

Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та призначене покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин. Покарання за даним вироком ОСОБА_3 не відбув та 17 травня 2024 року, тобто після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення проступок, передбачений частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому суд враховує, що відповідно до висновку щодо застосування положень частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 243/7758/20, для застосування закріплених у цій нормі закону правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Враховуючи, що обвинувачений повністю не відбув покарання за попереднім вироком, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України на даний час існують.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за цим вироком необхідно повністю приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2023 року у виді 200 годин громадських робіт.

Оскільки чинним Кримінальним законодавством України прямо не передбачено порядок переведення пробаційного нагляду в громадські роботи, тому суд застосовує приписи пунктів 4 та 5 частини 1 статті 72 Кримінального кодексу України, яка передбачає, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт; одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

З наведених положень слід дійти висновку, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт або один день пробаційного нагляду, а відтак одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.

Отже, виходячи з обставин кримінального провадження, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду строком на один рік та відповідно до частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2024 року у виді 200 громадським робіт, виходячи із розрахунку, визначеному положеннями пунктів 4 та 5 частини 1 статті 72 Кримінального кодексу України, що відповідає 25 дням пробаційного нагляду та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік двадцять п`ять днів.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 50, 51, 59-1, 65 67, 71, 72 та частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, частиною 1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, а також статтями 31, 100, 118, 122, частиною 1 статті 126, статтями 291, 293, 302, 349, 368 371, 373 376, 381, 382, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 липня 2023 року у виді 200 годин громадських робіт, яке у відповідності до приписів пунктів 4 та 5 частини 1 статті 72 Кримінального кодексу України відповідає 25 дням пробаційного нагляду, та остаточно призначити до відбування покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 25 (двадцять п`ять) днів.

Відповідно до частини 2 статті 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 згідно з частиною 1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі ухилення ним від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали до органів Національної поліції для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального процесуального кодексу України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1