ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2431/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0003280 від 26.09.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою, продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченій ОСОБА_6 до 17 січня 2025 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилався на необґрунтованість, незаконність цієї ухвали. Вважав, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не підтверджені будь-якими доказами, а лише перелічені прокурором у його клопотанні. Також посилався на відомості про особу обвинуваченої. Крім того посилався на практику ЄСПЛ.

21.11.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява прокурора ОСОБА_8 , в якій вона просила розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В підготовчому судовому засідання, прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення та на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Посилався на відомості про особу обвинуваченої, а також на фактичні обставини цього провадження. Вважав, що неможливо запобігти ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтував це тим, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Зазначав, щ неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства до ОСОБА_9 , який загинув внаслідок кримінального правопорушення, яке є предметом розгляду у цьому провадженні. Встановлено, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштована, не має утриманців, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у неї. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої, з урахуванням проживання за однією адресою зі свідками.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; можливість незаконно вплинути на свідків, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 на утриманні не має малолітніх дітей, що свідчить про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштована. Належить врахувати, що ОСОБА_6 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно саме ОСОБА_9 , який загинув внаслідок кримінального правопорушення, яке є предметом цього кримінального провадження.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; впливати на свідків.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на час продовження запобіжного заходу, а також на час розгляду апеляційної скарги захисника.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, а саме вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права особи на життя та здоров`я, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції відповідно до положень п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тобто законодавець надав суду дискреційні повноваження щодо можливості чи неможливості визначати розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу.

Згідно обвинувачення, ОСОБА_6 інкримінують вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, внаслідок таких дій померла людина, а тому колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :