Справа № 464/1517/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1139/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 січня 2025 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення/відсутність встановлених ризиків, також те, що більш м`які запобіжні заходи чи їх незастосування не забезпечать обвинуваченого належної поведінки з урахуванням сукупності наведених ризиків.

На вказану ухвалу захисник адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід з альтернативою внесення застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали, Сихівським районним судом м. Львова були порушені вимоги кримінального процесуального права України стосовно обов`язку оцінки вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та перевірки наявності обґрунтованої підозри.

Вказує, що у судовому засіданні судом достеменно встановлено, що кримінальне провадження за ст. 305 КК України було зареєстроване в ЄРДР виключно на підставі рапорту оперативного працівника СБУ. Будь-якого документального підтвердження фактів, викладених у рапорті не надано.

Наголошує, що на даний час кримінальне провадження за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 305 КК України закрите за відсутністю події злочину. По цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування (крім негласних слідчих дій) жодних інших процесуальних дій не вчинялося.

Вважає, що оскільки кримінальне провадження було зареєстроване при відсутності події злочину, така його реєстрація була незаконною.

Зауважує, що приймаючи процесуальне рішення суддя, всупереч вимог ст. 194 КПК України не виконав обов`язку стосовно встановлення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Стверджує, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 судом не були враховані наявність у нього міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини, сім`ї, позитивну характеристику, наявність на утриманні матері-інваліда, відсутність судимостей іт.ін.

Звертає увагу на те, що відносно ОСОБА_6 у листопаді 2023 року у цьому кримінальному провадженні обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави. Під час дії такого запобіжного заходу ОСОБА_6 не було допущено порушень жодних покладених на нього обмежень.

Заслухавши доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та не заперечив про розгляд такої у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , думку прокурора ОСОБА_8 щодо залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому обґрунтовано обрав запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, на переконання колегії суддів, запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, продовжують існувати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням інтересів суспільства у відношенні до суспільної небезпеки та неможливості застосування йому більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, що не зможе запобігти доведеним прокурором ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, також те, що стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення/відсутність встановлених ризиків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Покликання захисника на те, що судом не були враховані наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини, сім`ї, позитивну характеристику, відсутність судимостей іт.ін, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки, навіть з урахуванням наявних у обвинуваченого соціальних зв`язків.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2024 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Доводи захисника про те, що оскаржувана ухвала винесена не у відповідності до вимог діючого КПК України є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів в умовах введеного в державі воєнного стану, що значно підвищує суспільну небезпеку вчиненого.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Окрім цього, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи захисника, про застосування запобіжного заходу з альтернативою внесення застави, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалами при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4