УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000352, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матросівка Очаківського району Миколаївської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України від покарання звільнити у зв`язку із закінченням передбаченого ст. 49 КК України строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Виключити з вироку посилання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання за цим вироком частково приєднано покарання, призначене за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2021 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 7 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2021 року по день ухвалення вироку - 17 вересня 2024 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилаючись на прийнятий Верховною Радою України закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» який набув чинності 09.08.2024р., вказує, що кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною. Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зауважує, що відповідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_6 визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло. Водночас вартість викраденого майна, що встановлена за вироком і не оспорюється сторонами, становить 810 грн. ( епізод від 25-27 березня 2020 року) та 1986.66 грн. (епізод від 01-1 квітня 2020 року). Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2020 року становив 2102 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2020 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, а саме 2102 гривні. Тобто вартість викраденого майна на час вчинення кримінальних правопорушень не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_6 вчинив дрібні крадіжки, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

Разом з тим, апелянт вважає, що дії ОСОБА_6 треба перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, зважаючи на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 756/5578/15-к, враховуючі фактичні обставини, установлені судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів, досліджених судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Стверджує, що з огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого ОСОБА_6 . Вважає, що необхідно перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 України на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

Крім того, вказує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, становлять 3 роки. Перебіг давності зазначеного кримінального проступку переривався вчиненням ОСОБА_6 нових умисних злочинів - востаннє 06.06.2021 ним вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, за який його засуджено вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2021. Відтак строк давності закінчився 06.06.2024, що є підставою для звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України та виключення з вироку посилання на застосування ч. 4 ст. 70 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що у період часу з 25.03.2020 року до 27.03.2020 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення житлового будинку, що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , звідки вчинив крадіжку наступного майна, а саме: гальмівні диски від автомобіля марки ВАЗ 2105 в кількості 2 шт. - вартістю 280 гривень; верхній кермовий важель (важель підвіски) від автомобіля марки ВАЗ 2105 в кількості 1 шт. - вартістю 110 гривень; нижній кермовий важель (важель підвіски) від автомобіля марки ВАЗ 2105 в кількості 1 шт. - вартістю 120 гривень; LED - лампи (А4) для автомобільних фар марки ВАЗ 2105 в кількості 2 шт., які були у використанні - вартістю 100 гривень; мідний дріт вагою 2 кг - вартістю 200 гривень. Після цього з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 810 гривень.

Крім того, в період часу з 01.04.2020 року до 11.04.2020 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , діючи повторно, навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення житлового будинку, що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , звідки вчинив крадіжку наступного майна, а саме: алюмінієві радіатори від автомобіля марки ВАЗ 2105 в кількості 2 шт., - вартістю 586 гривень 66 копійок; мідний радіатор від автомобіля марки ВАЗ 2105 в кількості 1 шт., який був у використанні - вартістю 1000 гривень; металева діжка об`ємом 10 літрів, виготовлена з нержавіючого металу в кількості 1 шт. - вартістю 400 гривень. Після цього з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1986 гривень 66 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який проти не заперечував задоволення апеляційної скарги прокурора, проте просив закрити кримінальне провадження стосовно нього, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону.

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2020р. становив 2102 грн. тоді як вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України майна становила 810 грн. (епізод від 25-27 березня 2020 року) та 1986,66грн. (епізод від 01-11 квітня 2020 року), що станом на день розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, може бути лише підставою для адміністративної відповідальності.

Натомість суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону, та 17.09.2024р ухвалив стосовно ОСОБА_6 обвинувальний вирок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у житло, у зв`язку з чим дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що у період часу з 25.03.2020 року до 27.03.2020 року та з 01.04.2020 року до 11.04.2020 року, ОСОБА_6 проник у житло належне ОСОБА_8 .

Об`єктивна ж сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_6 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в будинок потерпілого з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житлове приміщення, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене та на підставі положення ч. 3 ст. 337 КПК колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, становлять 3 роки.

З дня вчинення ОСОБА_6 проступку минуло чотири роки. Перебіг давності зазначеного кримінального проступку переривався вчиненням ОСОБА_6 нових умисних злочинів - востаннє 06.06.2021 ним вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, за який його засуджено вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2021. Відтак строк давності закінчився 06.06.2024р. Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти звільнення його від покарання у зв`язку із закінченням передбаченого ст.49 КК України строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст.49 КК України та закриття цього кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду скасувати.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407, 408, 417, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,- задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 , - скасувати.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням за ч.1 ст. 162 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді