У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за у кримінальному провадженні за № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони західного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні за № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про арешт майна.

Клопотання надійшло на адресу суду 06.08.2024 року поштовими засобами зв`язку. Згідно відмітки на поштовому конверті клопотання здано на пошту 01.08.2024 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16.06.2024 ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ) призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де останній проходить військову службу по теперішній час. У подальшому ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ). Відтак, з моменту призову на військову службу та відправлення до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України 16.06.2024 солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України, прийняв присягу на вірність народу України.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Окрім цього, солдат ОСОБА_4 мав поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, згідно яких кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, та ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Незважаючи на викладене, 31 липня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 13 години 10 хвилин діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпечність та протиправність, знаходячись за адресою: м. Ужгород, вул. Романа Шухевича, на території гаражного кооперативу, реалізуючи свій корисливий мотив спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та діючи з прямим умислом, із застосуванням фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, відкрито викрав в останньої мобільні телефони марки «Iphone 7» та марки «Nomi», грошові кошти в сумі близько 1000 гривень, срібні сережки та срібний ланцюжок з кулоном, вартість яких встановлюється.

Після цього ОСОБА_4 покинув територію вищевказаного гаражного кооперативу разом з викраденими речима, розпорядившись останніми на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму, що встановлюється.

31 липня 2024 року було допитано свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який добровільно надав органу досудового розслідування наступні предмети, які йому передав ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7» рожевого кольору, який було поміщено та упаковано в спеціальний пакет НПУ №WAR1111802; ціпок сірого кольору довжиною близько 50 сантиметрів, який було поміщено та упаковано в паперовий конверт НПУ СУ з пояснювальними записами.

Прокурор зазначає, що, відповідно до кримінального процесуального закону арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170 КПК України).

31 липня 2024 року постановою слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7» рожевого кольору, ціпок сірого кольору довжиною близько 50 сантиметрів, визнано речовими доказами.

Враховуючи, що вищевказані предмети мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, а також можуть зберігати на собі сліди вчинення злочину, інформація, яка міститься на них, може бути використана як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор просить накласти арешт на вищезазначене майно.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився. При цьому, прокурор через канцелярію суду подав заяву, згідно якої просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Власник майна у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям учасників судового провадження фіксування кримінального провадження в суді технічними засобами не здійснювалося.

Згідно ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно змісту ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.07.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затриманий 31.07.2024 року о 19 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

31.07.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах кримінального провадження за № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

31 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України допитано свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який серед іншого повідомив, що 31.07.2024 року ОСОБА_4 звернувся до нього із проханням сховати у себе мобільний телефон рожевого кольору та ціпок сірого кольору.

З протоколу огляду місця події від 31.07.2024 року вбачається, що такий був проведений слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_8 в службовому кабінеті Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. Під час огляду гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 добровільно видач працівникам поліції мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7» рожевого кольору, який було поміщено та упаковано в спеціальний пакет НПУ №WAR1111802; ціпок сірого кольору довжиною близько 50 сантиметрів, який було поміщено та упаковано в паперовий конверт НПУ СУ з пояснювальними записами.

Постановою слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 31.07.2024 року вищевказані вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Зазначене майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Внесене прокурором в межах кримінального провадження за № 0001546 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано у визначений КПК України строк.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою поданого клопотання про арешт майна прокурор визначив збереження речових доказів у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів клопотання досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, якою встановлено відповідальність за грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження. Водночас наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту речей, а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7» рожевого кольору, який було поміщено та упаковано в спеціальний пакет НПУ №WAR1111802; ціпок сірого кольору довжиною близько 50 сантиметрів, який було поміщено та упаковано в паперовий конверт НПУ СУ з пояснювальними записами, оскільки вказане майно відповідає критеріям речового доказу, зокрема, може бути предметом кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Завданням арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх використання, перетворення, передачі, відчуження, оскільки існують відповідні ризики. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки не застосування такого заходу може призвести до настання негативних наслідків.

Доказів настання негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна для власника такого майна під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказане майно на даному етапі кримінального провадження є виправданим і необхідним, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а відсутність такого арешту може сприяти втраті доказів.

При цьому, слідчим суддею враховано, що відповідно до положень ч. 2 статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, після проведення певних процесуальних та слідчих дій, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню, що не позбавляє права зацікавлених осіб ставити питання про скасування арешту в порядку статті 174 КПК України.

Керуючись ст.ст.169, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на речі, які було виявлено та вилучено 31.07.2024 року в ході огляду місця події в службовому кабінеті Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, а саме:

- мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7» рожевого кольору, який було поміщено та упаковано в спеціальний пакет НПУ №WAR1111802;

- ціпок сірого кольору довжиною близько 50 сантиметрів, який було поміщено та упаковано в паперовий конверт НПУ СУ з пояснювальними записами.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1