КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/493/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2024, якою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, ФОП, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 10 години 45 хвилин 14.09.2024 по 10 годину 45 хвилин 12.11.2024, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

Відділенням розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002377 від 05.09.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення оголошено ОСОБА_8 .

Обставини вчинення кримінального правопорушення як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наступні.

ОСОБА_8 , перебуваючи у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , у ході сварки, вчиненої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, гострим предметом із колючо-ріжучими властивостями наніс ОСОБА_9 один прямий удар в область животу та один прямий удар в область лівого плеча, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Потерпілому такими діями ОСОБА_8 завдано проникаючого поранення лівої бічної стінки живота, з пошкодженням брижі сигмоподібної кишки, внутрішньочеревної кровотечі, поранення лівого плеча, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

У межах даного кримінального провадження із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на строк 60 днів до слідчого судді звернувся слідчий у кримінальному провадженні ОСОБА_10 .

Слідчим суддею дане клопотання задоволено і застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави.

Слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким та умисним, особу підозрюваного без міцних соціальних зв`язків. Встановлено й наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Із судовим рішенням слідчого судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного, оскаржує ухвалу слідчого судді і в апеляційній скарзі просить скасувати її, застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що слідчим суддею не надано оцінки доводам сторони захисту з приводу сумнівності щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, адже обставини свідчать, що саме потерпілий став ініціатором конфлікту, в ході якого підозрюваний мав захищатись; у матеріалах кримінального провадження відсутній протокол допиту підозрюваного від 12.09.2024.

Крім того, ОСОБА_8 самостійно з`явився до слідчого 12.09.2024 для проведення процесуальних дій, добровільно надавав показань щодо обставин події за його участі та участі потерплого й свідка ОСОБА_11 , ним було видано й складний ніж, котрий він застосовував для самозахисту.

Механізм спричинення тілесних ушкоджень, їх напрямок не визначався, експертизи не призначались, слідчі експерименти не проводились.

Слідчим суддею не надано належної оцінки обставинам, передбаченим ст. 178 КПК України: ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, похилого віку бабусю, батька-пенсіонера, доказів його перебування на обліку у КОПЛ не надано, підозрюваний у 2015 році пройшов лікування від наркотичної залежності, наразі працевлаштований.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу за доводів, викладених у ній, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

При цьому, зауважується, що на даній стадії провадження колегія суддів не надає оцінки обставинам справи як їх наразі встановлено досудовим розслідуванням і не піддає аналізу жоден із зібраних доказів та їх сукупності в аспекті наявності вини або її відсутності, кваліфікації дій підозрюваного, їх належності та допустимості, оскільки вказане є прерогативою суду під час судового розгляду справи, наразі оцінено саме існування ряду доказів (фактів, інформація), що свідчать про можливе вчинення та причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Підозру повідомлено 12.09.2024.

Підозра ОСОБА_8 (факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 міг вчинити правопорушення) підтверджується: рапортами працівників поліції, протоколом огляду місця події від 04.09.2024, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.09.2024, довідкою хірургічного відділення №1 КНП «МЛШМД КМР» про встановлення діагнозу потерпілому ОСОБА_9 від 06.09.2024, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2024, 06.09.2024, протоколами допиту свідків ОСОБА_12 від 05.09.2024, ОСОБА_13 від 06.09.2024, ОСОБА_14 від 06.09.2024, ОСОБА_15 ввід 05.09.2024, ОСОБА_11 від 10.09.2024.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, проти життя та здоров`я особи, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Посткримінальна поведінка підозрюваного (як те наразі встановлено органом досудового розслідування) свідчить про те, що підозрюваний залишив місце події, предмет із колючо-ріжучими властивостями (знаряддя вчинення кримінального правопорушення) знищив або сховав.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_8 має місце роботи, зареєстрований як ФОП, неодружений, позитивно характеризований у Кіровоградському муніципальному камерному хорі, без утриманців, має місце проживання та реєстрації проживання.

ОСОБА_8 не судимий, але стосовно нього у провадженні іншого місцевого суду (Ленінський районний суд м. Кіровограда перебуває інше кримінальне провадження, де він та інші особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306 КК України.

У даному ж кримінальному провадженні нещодавно розпочате досудове розслідування, триває збирання доказів, проведення слідчих дій.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_16 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за його вчинення, в тому числі на тимчасово непідконтрольних територіях України.

Зважаючи на насильницький характер злочину, може чинити спроби незаконного впливу на потерпілого та/або свідків, з метою зміни ними показань та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Беручи до уваги наведені обставини, наявні об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, намагатиметься перешкодити кримінальному провадженню у інший спосіб.

Крім того, зважаючи на наявність ще одного обвинувачення щодо ОСОБА_8 , можливо допустити наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Наявність місця проживання, реєстрації та роботи у підозрюваного, як слідує із обставин кримінального правопорушення, що їх встановлено станом на теперішній час досудовим розслідуванням, на думку колегії суддів, не убезпечать від наявних ризиків.

Доводи стосовно кваліфікації дій підозрюваного, тверджень, що відносяться до зібраних наразі у межах кримінального провадження доказів не можуть прийматись до уваги, оскільки на даній стадії провадження докази не піддаються оцінці, як і правильність кваліфікації дій підозрюваного (вона може бути змінена, до прикладу, протягом досудового розслідування або судом першої інстанції за наслідками судового розгляду тощо).

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2024, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 10 години 45 хвилин 14.09.2024 по 10 годину 45 хвилин 12.11.2024, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4