Справа № 214/5263/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.4 ст.185 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000755 від 14.04.2024 року),-

встановив:

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 оскільки строк тримання обвинуваченої під вартою спливає, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо, зазначила, що наразі збережені ризики, які були підставою для обрання відносно обвинуваченої саме такого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, та просив обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Просив суд звернути увагу на вартість заподіяної шкоди, на перспективу рішення по справі, у зв`язкау зі змінами у законодавстві, те, що обвинувачена визнає себе винною, ніяким чином не буде впливати на свідків. Крім того, при обранні запобіжного заходу слідчий суддя не визначив розмір застави, однак обвинувачена не бажала оскаржувати ухвалу суду.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку захисника.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжких злочинів, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Так, твердження прокурора про існування ризиків, а саме, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є неприйнятними, оскільки такі ризики належним чином не обґрунтовані у клопотанні прокурора, не знайшли об`єктивного підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на припущеннях останньої, оскільки докази чи будь-які свідчення про високу вірогідність їх існування не були надані суду. Такий висновок суду співвідноситься також з рішенням ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», відповідно до якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинуваченої ОСОБА_4 від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання останній під вартою, при цьому враховуються інші обставини, що встановлені судом при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання її під вартою, які на теперішній час зменшилися.

Суд погоджується з посиланням прокурора на наявність і актуальність ризику про вчинення повторного правопорушення, але вважає, що наявність лише одного ризику не є підставою для застосування найбільш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд також враховує характер та тяжкість покарання, яке може бути застосоване відносно обвинуваченого, що кореспондується з характером суспільного інтересу.

Доцільність продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, має ґрунтуватися на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 .. судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Суд враховує положення ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, до обвинуваченої ОСОБА_4 для запобігання ризикам, зазначених у судовому засіданні, буде недостатнім.

Суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції не винуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy)[ВП], заява №26772/95, п.153, ECHR 2000-IV).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою буде суперечити п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

У відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 на особисте зобов`язання, суд, враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також час перебування обвинуваченого під вартою, без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, та вважає необхідним покласти на останню обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

На час розгляду судом питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченої відсутні, існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, а ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшились, тому приходить до висновку щодо зміни обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, тобто до 21 вересня 2024 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до суду під час судового провадження за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- не відлучатися за межі міста без дозволу суду;

Звільнити обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання ОСОБА_4 на час проведення судового провадження покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 25 липня 2024 о 14-00 годині.

Суддя ОСОБА_1