н/п 1-кп/766/3636/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про обрання запобіжного заходу

(повний текст)

14.11.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисниці ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 (не з`явилася, належним чином повідомлена)

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000860 від 17.07.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою ст. 15, частиною першою ст. 115 Кримінального кодексу (далі КК) України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурором, у зв`язку з закінченням строку запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 (дата закінчення 15.11.2024), на підставі частини третьої ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК), подано клопотання від 23.10.2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк два місяці без визначення застави.

І. Позиція сторони обвинувачення

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого кримінального правопорушення, насильницького характеру, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, що свідчить про те, що ОСОБА_4 становить підвищену небезпеку, оскільки тяжкість покарання дають підстави вважати можливим незаконний вплив обвинуваченого на свідків, ухилення від суду, продовження злочинної діяльності.

Сторона обвинувачення продовжує стверджувати, що з боку обвинуваченого продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої ст. 177 КПК України, а саме:

- обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлює неминучість призначення покарання у разі визнання його винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, пов`язаного з позбавленням волі, за вчинений особливо тяжкий злочин, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків та той факт, що міра покарання, яка йому загрожує, передбачає реальне позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

- обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Про це може свідчити те, що ОСОБА_4 у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу матиме сприятливі умови для подальшого вчинення кримінальних правопорушень. Окрім цього, на думку прокурора, необхідно враховувати те, що обвинувачений не має встановлених постійних законних джерел заробітку, що спонукатиме останнього до вчинення нових кримінальних правопорушень.

- обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки останні є його знайомими, які проживають в одному із ним населеному пункті, при цьому ОСОБА_4 відоме їх місце проживання, та у разі перебування на волі, останній матиме реальну можливість здійснити вплив на свідків з метою спотворення відомостей, які останні надали у своїх свідченнях органу досудового розслідування.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість впливу на свідків зі сторони обвинуваченого чи зацікавлених осіб в його інтересах з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Також прокурор переконує, що при вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого альтернативного заходу, слід виходити з того, що жоден із більш м`яких заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК та не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків. Тому з метою запобігання протиправній поведінці ОСОБА_4 , уникнення настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, а також з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, є необхідним продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

ІІ. Позиція сторони захисту

Сторона захисту проти клопотання прокурора не заперечувала, однак захисниця подала клопотання про зміну умов запобіжного заходу і переведення обвинуваченого на гауптвахту Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 за №270 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_4 призначено за штатом воєнного часу до військової частини НОМЕР_1 на посаду водія відділення радіолокаційної розвідки радіотехнічної батареї 2 підрозділу групи підрозділів цієї ж військової частини.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

На теперішній час обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою умовах Миколаївського слідчого ізолятору без урахування його статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Листом ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 24.09.2024 №20/4-2323/ захисницю повідомлено, що ув`язненого ОСОБА_4 , який має статус військовослужбовця Збройних Сил України, може бути поміщено до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних Силах України лише на підставі винесення відповідної ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області.

За таких підстав захисниця просила змінити умови запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та перевести ОСОБА_4 з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» на гауптвахту Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Натомість, безпосередньо обвинувачений проти клопотання прокурора заперечував, просив Суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. При цьому обвинувачений обґрунтовував тим, що він є добровольцем, який спеціально повернувся до України із-за кордону для вступу до лав Збройних Сил України з метою захисту держави у лютому 2022 року. Має міцні соціальні зв`язки мати, яка може утримати його від неналежної процесуальної поведінки, та місце проживання, де можливо забезпечити виконання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В Кримінальному процесуальному кодексі поняття «обґрунтована підозра» не розтлумачено, проте відповідно до частини шостої ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі, застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини Суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» застосовується з метою уникнення порушення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) і за узагальненим тлумаченням визначається, як наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», від 21.04.2011, заява № 42310/04, пункт 175).

Під час судового провадження, за наявності обвинувального акта на розгляді суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» дотримано. Однак виконання цієї умови не звільняє сторону обвинувачення від доказування наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, відповідно до частини першої ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або/та створитимуть загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи рівень доведеності сторонами провадження обставин, які б могли вплинути на мотиви Суду під час ухвалення рішення щодо зазначеного клопотання, Суд наголошує, що тягар доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу завжди залишається на стороні обвинувачення, оскільки на боці сторони захисту завжди діє презумпція «свободи», сформульована в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції.

Водночас Суд також зауважує, що право на свободу, як і інше право особи (людини) не є абсолютним, відтак може бути обмеженим відповідно до закону. Крім того, з метою уникнення свавілля право на свободу має обмежуватись відповідними зобов`язаннями покладеними на особу, дотримання (виконання) яких унеможливило б порушення прав і інтересів інших осіб, суспільства та держави.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що за змістом приписів ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченого, його право на свободу, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відтак, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Суд розуміє, що саме існування «обґрунтованої підозри» та вагомість доказів, які її підтверджують (враховуючи і не порушуючи презумпцію невинуватості), а також тяжкість покарання не можуть бути єдиними підставами для продовження строку запобіжного заходу, а тому такі обставини мають розглядатися в сукупності з іншими.

При цьому Суд бере до уваги характеристику інкримінованого кримінального правопорушення, яка за змістом полягає в тому, що відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Вбивство є найтяжчим злочином проти особи. Суспільна небезпека вбивства полягає в тому, що заподіянням смерті іншій людині грубо ігнорується її природне, а тому невідторгнуване право на одне з найцінніших благ на життя. Внаслідок вбивства життя втрачається безповоротно, що унеможливлює відшкодування заподіяної потерпілому шкоди або компенсування її якимось замінником.

Проте Суд також бере до уваги інші обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

Отже Суд, проаналізувавши дані, що стосуються особи обвинуваченого, зокрема те, що він є добровольцем, який спеціально повернувся до України із-за кордону для вступу до лав Збройних Сил України з метою захисту держави у лютому 2022 року; має міцні соціальні зв`язки мати, яка може утримати його від неналежної процесуальної поведінки; має місце постійного проживання; раніше не судимий; не має жодного негативного ставлення до потерпілої, особисто з нею не знайомий, а тому впливати на неї з метою зміни показань не має можливості, вважає за можливе змінти запобіжний захід стосовного обвинуваченого на більш м`який.

Суд, з огляду на вимоги КПК, нагадує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

За змістом частини першої ст. 176 та частини першої ст. 181 КПК України одним із запобіжних заходів є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

По суті, запобіжний захід «домашній арешт» також полягає в обмеженнях, пов`язаних зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також у забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

При цьому контроль за виконанням обвинуваченим зобов`язань, які покладаються на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покладаються на органи Національної поліції.

Водночас Суд, вирішуючи клопотання прокурора, керується частиною першою ст. 183 КПК України, згідно з якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Отже в контексті наведеного, Суд вважає, що ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді «домашнього арешту» і, дотримуючись, при цьому, права обвинуваченого на свободу, цілком правомірно може розраховувати на те, що органами Національної поліції буде забезпечено виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Відтак, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти вищеназваним ризикам.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд вважає, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», в тому числі доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству.

Однак, виходячи з перелічених обставин у сукупності, враховуючи позицію обвинуваченого, яка зводиться до того, щоб обрати більш м`який запобіжний захід, Суд, вважає за доцільне обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати місце свого проживання та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 181, 183, 194, 197, 199, 315, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до «05» січня 2025 року, включно.

3. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до «05» січня 2025, включно, такі обов`язки:

3.1 прибувати до суду за першим викликом;

3.2 не залишати без дозволу суду місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

3.3 повідомляти суду про зміну свого місця перебування;

3.4 за наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3.5 утриматися від спілкування з потерпілими та свідками в цьому кримінальному провадженні.

4. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно.

5. Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

6. Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

7. Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

8. Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого, а контроль за її виконанням на прокурора.

9. Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за наявності відповідного клопотання.

10. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, потерпілій, захиснику Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5), Херсонському районному управлінню поліції ГУНП в Херсонській області.

11. Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, захисницею, прокурором протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонським міський суд Херсонської області.

12. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 19.11.2024 року.

СуддяОСОБА_1