Справа № 503/53/23
Провадження № 1-кп/503/18/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000470 від 12.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загнітків Кодимського району Одеської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , одруженого, військовослужбовця з військовим званням майстер сержант, на час діяння обіймав посаду начальника першої групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , а на даний час ІНФОРМАЦІЯ_5 , з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Загнітків Кодимського району Одеської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 , одруженого, не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч.5, 332 ч.3 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисники - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , секретарі судового засідання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 ,

встановив:

22.11.2022 року з близько 10 год. по 19 год. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді начальника першої групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 у званні «майстер сержант», незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства про порядок перетину особами державного кордону, який здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон, та про те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема про заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, враховуючи обізнаність про місце розташування офіційних пунктів пропуску через державний кордон України, шляхи патрулювання державного кордону працівниками ДПС України в зоні відповідальності, місця, де можливо найбільш безперешкодно незаконно перетнути державний кордон, у зв`язку з проходженням військової служби в Державній прикордонній службі України, використовуючи свої службове становище, володіючи службовою інформацією про час та місце виконання прикордонними нарядами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » обов`язків військової служби, як наслідок - розуміючи найбільш оптимальний та безпечний час, місце, спосіб незаконного перетину особами Державного кордону України, в межах відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , сприяв в незаконному переправлені громадян України ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України до Республіки Молдова, шляхом усунення перешкод, а саме повідомлення ОСОБА_4 про час та місця виконання прикордонними нарядами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » обов`язків військової служби, оптимальний час, місце та безпечний спосіб незаконного перетину особами Державного кордону України, в межах відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поза пунктом пропуску з метою не викриття незаконного перетину вказаними громадянами державного кордону працівниками Державної прикордонної служби України та унеможливлення викриття такої діяльності, у тому числі при необхідності попередження ОСОБА_4 про будь-які дії працівників правоохоронних органів.

В свою чергу співучасник ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, термін дії якого неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, 22.11.2022 року з близько 10 год. по 19 год., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою з особою 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) та за попередньою змовою з ОСОБА_3 , сприяв в незаконному переправлені громадян України ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України до Республіки Молдова, шляхом надання порад, вказівок та надання засобів, а саме повідомив ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про дату, час та місце незаконного переправлення останніх через державний кордон України, особисто зустрів зазначених осіб з метою передачі особі 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження).

В подальшому, 22.11.2022 року близько 18 год. 45 хв. ОСОБА_4 , за сприяння ОСОБА_3 , особисто привіз громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на ділянку дороги, що поблизу с. Загнітків Кодимської ТГ, Подільського району Одеської області, на відстань близько 1 км від державного кордону України, прикордонний знак 0255/01 на напрямку Загнітків (Україна) - Валя Адинке (Республіка Молдова), де на них очікував громадянин Республіки Молдова особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) з метою доведення до кінця свого злочинного плану та отримав від них частину грошових коштів в сумі 2000 доларів США (у відповідності до курсу НБУ станом на 22.11.2022 року складає 73137 (сімдесят три сто тридцять сім) гривень 20 копійок) та 1000 євро (у відповідності до курсу НБУ станом на 22.11.2022 року складає 37448 (тридцять сім тисяч чотириста сорок вісім) гривень 10 копійок) в якості винагороди для членів організованої групи за організацію незаконного переправлення останніх через державний кордон.

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою

1) Водночас із цим суд визнає обвинувачення висунуте ОСОБА_4 та викладене в змісті обвинувального акту необґрунтованим в частині зазначення у ньому формулювання «вчинив злочин пов`язаний з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України» (а.п.14 том 1), оскільки згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно ч.2 ст. 29 КК України, організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем.

Водночас із цим, у змісті обвинувального акту при викладені правової кваліфікації діяння пред`явленого ОСОБА_4 відсутнє посилання на ч.3 ст. 27 КК України та їх визначення за кваліфікуючою ознакою співучасті у формі «організації», натомість правовою кваліфікацією діяння пред`явленого ОСОБА_4 визначено з кваліфікуючою ознакою співучасті у формі «пособництва» з відповідним посиланням на ч.5 ст. 27 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 29 КК України, ознаки, що характеризують особу окремого співучасника кримінального правопорушення, ставляться в вину лише цьому співучасникові. Інші обставини, що обтяжують відповідальність і передбачені у статтях Особливої частини цього Кодексу як ознаки кримінального правопорушення, що впливають на кваліфікацію дій виконавця, ставляться в вину лише співучаснику, який усвідомлював ці обставини.

Суд звертає увагу на те, що надані стороною обвинувачення докази також не підтверджують існування у діянні ОСОБА_4 саме кваліфікуючої ознаки співучасті у формі «організації».

У зв`язку з чим суд при ухваленні даного вироку виключив вище вказане зазначення зі змісту формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним у відповідності до вимог пункту 2 ч.3 ст. 374 КПК України, внаслідок її невідповідності правовій кваліфікації пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , так як ознака «організації» не поставлена в вину співучаснику ОСОБА_4 , а відтак її включено до ознак, що характеризують роль особи цього співучасника всупереч положенням першого речення ч.3 ст. 29 КК України. .

2) Суд виключає зі змісту обвинувачення пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як необґрунтоване зазначення про участь у співучасті «особа 1 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження)», вчинення діяння «організованою групою» та їх співучасті в ній у виді «пособництва», а із обвинувачення пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_3 також зазначення про його співучасть із особою 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), докладне обґрунтування підстав цих виключень судом наведено нижче при викладені своїх висновків про кваліфікацію діянь.

3) Також при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним у відповідності до вимог пункту 2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд зазначив еквіваленти у національній валюті України - гривні розміри сум у валюті щодо 2000 доларів США - 73137 грн 20 коп., а щодо 1000 євро - 37448 грн 10 коп., оскільки зазначене у змісті обвинувального акту їх суми прописом у дужках об`єктивно не відповідають їх цифровому зазначенню перед цим щодо частин сум у копійках.

Про зазначене судом зазначалось в ухвалі суду від 16.02.2023 року (а.п.97-101 том 1), але протягом судового розгляду прокурором не було вжито заходів для усунення даної невідповідності шляхом зміни обвинувачення.

Натомість суд вважає правильним зазначення відповідних еквівалентів саме в розмірах щодо доларів США 73137 грн 20 коп., а не «сімдесят три сто тридцять сім гривень дві копійки» та щодо євро 37448 грн 10 коп., а не «тридцять сім тисяч чотириста сорок вісім гривень одна копійка», оскільки такі розміри відповідають офіційному курсу гривні щодо цих валют станом на 22.11.2022 року, який знаходиться у публічному доступі на офіційному веб-сайті Національного банку України за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=22.11.2022&period=daily.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні вище викладеного кримінального правопорушення та зазначив, що тиску на нього або примушування до визнання своєї вини не застосовувалось.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні вище викладеного кримінального правопорушення та зазначив, що тиску на нього або примушування до визнання своєї вини не застосовувалось.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- показами наданими обвинуваченим ОСОБА_3 , який був допитаний в судовому засіданні, яке відбулось 05.04.2023 року (а.п.150-154 том 1), в яких зазначив, що в середині листопада (двадцяті числа) 2022 року йому зателефонував зять - обвинувачений ОСОБА_4 з приводу того, що до нього звернувся знайомий, який попросив перевести так названих «родичів», на що він сказав йому де можна пройти. Зять привіз їх в день, коли він був у наряді і виконував обов`язки старшого зміни, після чого обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий, а після того і він був затриманий.

На запитання прокурора: Я не знав про кошти (за текстом мова про грошові кошти, які передавалися як винагорода за перетин державного кордону), навіть скільки будуть платити. Лише вже при затриманні хтось із співробітників правоохоронних органів сказав йому які суми грошей, після чого питали чи отримував їх він, але він відповів на це, що ніяких коштів не отримував. Навіть зять йому не говорив, які кошти будуть платитись, скільки це буде коштувати, не знав навіть ціни. Я вчинив ці дії не за грошові кошти, а тому що його просив його зять за свого знайомого. Зробив дуже велику помилку у житті, скільки років прослужив, то в нього не було мінусів на службі, були лише плюси (грамоти, подяки). Це сталося коли він 04.11.2022 року лише як приїхав з відрядження із Херсонщини. До його посадових обов`язків входила охорона кордону, недопущення переміщення осіб поза пунктами пропуску, а так як він був старшим зміни, то володів інформацією нарядів, коли заступав на добу з 09:00 ранку до 09:00 ранку, тому йому було відомо про переміщення нарядів на ділянці, де була спроба переміщення через державний кордон.

На запитання захисника - адвоката ОСОБА_15 : особу 1 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) не знає, а особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) є його знайомим, який є мешканцем « Придністров`я » (непідконтрольного самопроголошеного утворення так званої «Придністровська Молдавська Республіка» на території Республіки Молдова ) якого знає за спілкуванням ще з часі до утворення кордону, що правда після того довго не спілкувалися. Ці особи перед подією діяння з ним не зв`язувалися. Також йому не знайомі особи, яких мали переправити через кордон ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ). Провину у вчиненому визнає, соромно, соромно перед всіма, побратимами, потрапити в таке у свої роки. Усвідомив наслідки вчиненого. Зобов`язуюсь в подальшому давати покази і допомагати у викритті осіб причетних до вчинення злочину, як передбачалося в умовах угоди про визнання винуватості укладеної між ним та прокурором 14.02.2023 року, яка хоча і не була затверджена судом у даному судовому провадженні. З 09.03.2023 року його було відряджено із ІНФОРМАЦІЯ_12 до ІНФОРМАЦІЯ_13, який має відношення до «ІНФОРМАЦІЯ_10», де обіймає посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора БПЛА групи розвідки відділення управління ІНФОРМАЦІЯ_11 ІНФОРМАЦІЯ_9 , але підтверджуючих це документів в нього не має, бо накази з цього приводу мають гриф державної таємниці і на звернення витяг з цього наказу не надають. При цьому, він три місяці (серпень-жовтень 2022 року) під час відрядження брав участь у деокупації захоплених територій на Херсонському напрямку під населеним пунктом Снігірьовка (Миколаївська область), оформлюються документи на отримання статусу учасника бойових дій. В ДПС України працює з 2015 року і за цей час має від керівництва заохочення (грамоти і подяки). Під час служби в Подільському прикордонному загоні отримував заробітну плату в розмірі 54000 грн (не враховуючи трьох місячного періоду відрядження), а у новому 15-му Прикордонному загоні отримує 27000 грн без доплат.

На запитання захисника іншого обвинуваченого - адвоката ОСОБА_19 : Бажає в подальшому проходити службу у складі Збройних Сил України з метою оборони держави та виконання обов`язків пов`язаних із наданою ним присягою.

На уточнююче запитання прокурора: Інформацію передавав зятю по телефону, який в нього був один, просто подзвонив йому і сказав де.

На уточнююче запитання захисника - адвоката ОСОБА_15 : Вилучені грошові кошти в розмірі 5500 грн, під час проведення обшуку в нього у дома, є його заробітною платою, яка була знята ним готівкою, тобто були є сімейними коштами, та жодним чином не пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення.

На запитання суду: З організованої групи знаю про участь у ній лише ОСОБА_4 , який є чоловіком його меншої дочки, вони перебувають в офіційному шлюбі. Коли ОСОБА_4 до нього звернувся про допомогу, то сказав, що начебто це треба для переведення родичів його знайомого - особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), які заробляли в Україні гроші (були на заробітках), а коли все сталося і закрили пункти пропуску вони не могли до дому повернутися, це так з його слів. Ніякого зиску у нього не було, лише бажання допомогти своєму зятю. Корисливого мотиву не мав.

На уточнююче запитання захисника - адвоката ОСОБА_15 : Про те, що особи, які фігурують у кримінальному провадженні, це зокрема його зять та особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), хтось буде мати з цього користь, не знав. Вважає, що якщо перевести (за текстом осіб через державний кордо), що хтось зі знайомих чи інших одержав, але не знав про суми скільки там платиться, скільки коштує людину перевести, про це не цікавився. В цьому випадку я думав, що буде безкоштовно, бо мова йшла про родичів. Одночасно із цим відзначив своє усвідомлення того, що в даному кримінальному правопорушенні є користь, бо хтось отримує грошову винагороду за те щоб переправити осіб через державний кордон.

На запитання захисника іншого обвинуваченого - адвоката ОСОБА_19 : Розумів, що внаслідок використання наданих ним вказівок щодо перетину державного кордону він не отримує для себе грошову допомогу, але з цього хтось отримує користь.

- показами наданими обвинуваченим ОСОБА_4 , який був допитаний в судовому засіданні, яке відбулось 05.04.2023 року (а.п.150-154 том 1), в яких зазначив, що за два-три тижні до вчинення злочину до нього телефоном звернулася особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), який попросив його допомогти підвести своїх родичів, не знає у дійсності своїх родичів або родичів своїх близьких, до кордону, але не безпосередньо до нього, а до лісу який поруч із кордоном. Для чого надав йому їх номери телефонів, що він зв`язався з ними і сказав їм коли б підвіз їх. На то він зі здзвонився з цими людьми і домовився з ними за дату. Я їх зустрів у Кодимі і підвіз до лісу в с. Загнітків. Там були не родичі, про це він з першу не знав, а потім зрозумів, що це були не родичі. Він не знає чим той займався до цього всього, але за це, коли він його попросив, сказав, що йому заплатять за те, що він їх перевезе, люди їдуть із заробітків. Коли ми під'їхали, вони йому дали гроші і вийшли з машини. І це все вийшло. Дуже жалкує за цей злочин, не міг подумати, що так буде, бо думали, що родичі, а люди на цьому заробляли гроші, просто взяли і підставили, я просто не подумав, про свою сім`ю, своїх дітей, у нього вагітна дружина на дев`ятому місяці, мала народжувати. Стабільної роботи тоді не було, бо був карантин, війна, то робили, то не робили, офіційно непрацевлаштований. Думав заплатять трохи грошей за це, буде на пологи, коляску. Тому повівся на цю спокусу. .

На запитання прокурора: Особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), яка є його спільним знайомим з його тестем ( ОСОБА_3 ), який тоді мав лише приїхати із Херсона з бойових дій, зателефонував йому і попросив підвести людей - своїх родичів. Після чого він зателефонував до тестя та спитав чи можна під`їхати до лісу, бо на кордон не збиралися їхати. Попросили підвезти, я думаю підвезу, а вони нехай собі ідуть куди хочуть. Я не буду їх вести на самий кордон. А в тестя, я спросив чи можу я під`їхати до лісу. Тесть сказав, що до лісу під`їдеш. Через ліс далі кордон, а дорога між одним селом і другим. .

На запитання захисника - адвоката ОСОБА_19 : Тесть ОСОБА_3 давно служить прикордонником і особа 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) знав про це, а до нього звернувся бо тестя не було вдома. Просив залучити тестя до цього. Особа 2 просила його з тестем допомогти. Для цього він, коли пасажири сіли, зателефонував тестю і спитав куди можна під`їхати щоб перетнути державний кордон. Пасажирів було троє. Коли він їх підвіз, то вони йому в машині віддали 2000 доларів і 1000 євро. По телефону з тестем говорили про ці гроші, які були грошовою винагородою за те що він посприяє особам в перетині державного кордону. Я йому сказав, що заплатять 1000 доларів з людини. До вчинення злочину його спонукали проблеми з грошима, пологи, а тут особа 2 зателефонував і попросив перевести цих родичів і сказав, що вони заплатять гроші. Гроші були потрібні у зв`язку з важким матеріальним становищем. Проживає разом із дружиною, яка є дочкою ОСОБА_3 , і двома синами. Дружина не працює вже три роки, бо доглядає дітей. Є єдиним годувальником в сім`ї, отримуючи нерегулярний дохід від підробітків. Особу 1 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) не знає. Його роль була підвезти людей, забрати з Кодими і підвезти до кордону, а тестя узнати куди їх підвезти. Особа 2 мав зустріти, так як він говорив, що це його близькі, він мав їх зустріти. Підтримує свою позицію щодо зобов`язання сприяти у встановленні місця знаходження осіб причетних до вчинення злочину і давати покази, яка передбачалася в умовах угоди про визнання винуватості укладеної між ним та прокурором, яка не була затверджена судом у даному судовому провадженні. Визнає свою вину, розкаюється, не подумав про наслідки, не подумав що робить і не подумав про родину свою.

На уточнююче запитання захисника іншого обвинуваченого - адвоката ОСОБА_15 : Свою вину визнаю, усвідомлюю, що мені інкримінують. Все, як я розказав, так і було. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) спитав кудою пройти, де наряди. Я знав, що він на заставі, на чергуванні був, знав інформацію про наряд. У вихованні дітей ніхто не допомагає, його батьки на пенсії, пенсії їм і самим не вистачає, живуть з городу. Дружині виплачують соціальну допомоги близько 800 грн з копійками в місяць. Фактично я є єдиним годувальником.

На уточнююче запитання прокурора: Після затримання з ним ніхто більше не зв`язувався з членів групи і цього спілкування не бажає. Про місце перебування їх не знає, окрім особи 2, який був у Вінниці, після того як їх затримали і разом відвезли туди.

На уточнююче запитання захисника - адвоката ОСОБА_19 : Вилучений під час обшуку за місцем його проживання мобільний телефон IPhone належить його дружині і з нього він не спілкувався і не переписувався ні з ким, він не має відношення до справи.

На запитання суду: Порад особам не надавав, а наданим ним засобом був автомобіль, щоб дістатись до кордону.

На уточнююче запитання захисника - адвоката ОСОБА_19 : Я їм сказав, що я їх підвезу і вас далі зустрінуть і відведуть. Ми спілкувалися, вони мене спитали куди я їх від везу і як вони далі підуть чи поїдуть там машиною. Вони думали, що він їх взагалі машиною від везе по ту сторону. Він сказав що їх людина відведе.

На запитання суду: Автомобіль він позичив у ОСОБА_26 . Трійку осіб - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 забрав з Кодими, коло залізничного вокзалу. Туди вони приїхали машиною. Коли особа 2 йому зателефонував, то сказав, що йому заплатять гроші за те, що ти підвезеш, здається 1000 доларів з чоловіка. Під час спілкування з ОСОБА_3 про гроші особливо не говорили, бо заплатити мали мені. З ким саме із трійки яку віз спілкувався по телефону, який надала йому особа 2, не знає. В ході поїздки з ким саме говорив не пам`ятає. На той час нічого не думав з приводу того щоб частину грошей надати ОСОБА_3. Гроші прийняв в ситуації за якої їх кинули і вибігли з машини. Гроші, як за звичай, були перетягнуті резинкою, один дав євро, а двоє дали долари. Особа 2 сказав йому, що коли вони будуть їхати, хлопці мають тобі дати гроші. Я в них спитав за гроші, коли ми їхали вони дали. Чи мала щось отримати особа 2 не знає, бо той подзвонив йому, що то його близькі родичі, як вони і що мали ділі робити не знає. Які вони «близькі родичі» він вже далі зрозумів. Коли він привіз їх на місце висадження там була особа 2, яка підійшла привіталася, а вони дали йому гроші.

На уточнююче запитання захисника - адвоката ОСОБА_19 : З отриманих коштів я мав поділитися з тестем. Я мав їх відвести, забрати гроші і повернутися, поділитися розділивши отримані гроші між собою.

Отримавши і дослідивши вище зазначенні показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також враховуючи те, що після цього прокурором, з посиланням на повне і беззаперечне визнання винуватості обвинуваченими у кримінальному провадженні, було ініційовано проведення судом судового розгляду у відповідності до ст. 349 КПК України, обмежившись при дослідженні доказів показами наданими обвинуваченими, при цьому обвинувачені та їх захисники не заперечували проти цього.

Згідно положень ч.2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на, серед іншого, подання до суду речей, документів, інших доказів.

При цьому, пункт 3 ч.1 ст. 3 КПК України передбачає, що доведення перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є процесуальною діяльністю прокурора.

В свою чергу, згідно ч.6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У зв`язку з чим судом обвинуваченим було додаткового роз`яснено положення ч.3 ст. 23 та пункту 1 ч.4 ст. 42 КПК України щодо можливості реалізації права на допит свідків обвинувачення і допиту свідків захисту, але сторона захисту даним процесуальним правом не скористалася.

Відповідно до положень ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, які ніким не оспорюються, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів дослідження доказів у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 с т. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у кримінальному провадженні, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього.

Учасникам судового провадження судом попередньо також було роз`яснено, що згідно ч.2 ст. 394 КПК України вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. З чим учасники погодились і проти чого також не заперечували.

Внаслідок зазначено суд встановлює фактичні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно вимог ст. 91 КПК України, та їх відповідність формулюванню обвинувачення, яке пред`явлене особам обвинувачених, на підставі оцінки наданих суду доказів.

Висновки суду

- щодо кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_3 :

Суд, з врахуванням положень ч.1 ст. 337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, але самі дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.2 ст. 332 КК України, як сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон України усуненням перешкод службовою особою з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд звертає увагу, що самі встановленні судом вході судового розгляду обставини вказують на те, що у діянні обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні кваліфікуючі ознаки «вчинення пособництва у складі організованою групою» та «вчинення з корисливих мотивів» з огляду на наступне.

Так при допиті в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав покази, в яких зазначив, що про причетність до вчинення кримінального правопорушення йому відомо лише про іншого обвинуваченого - ОСОБА_4 , який звертався до нього для отримання інформації для усунення перешкод в переправленні осіб через державний кордон України і якому він надавав відповідну інформацію для використання. В свою чергу особу 2 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) він лише знає, оскільки раніше у дуже віддаленому часі спілкувались між собою, але про його роль у складі організованої групи йому нічого невідомо, оскільки ОСОБА_4 звернувшись до нього щодо отримання відповідної інформації повідомив йому, що зазначена інформація потрібна йому для переправлення осіб, які були родичами особи 2. Перед кримінальним правопорушенням не спілкувався з особами 1 і 2, при цьому особу 1 і саму його роль у групі він взагалі не знає. Також обвинувачений ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні надав покази, в яких зазначив, що про залучення ОСОБА_3 для переправлення осіб через державний кордон його просила особа 2, але про отримання грошей за це він ОСОБА_3 не казав. Обізнаності обвинуваченого ОСОБА_3 з кількістю та осіб ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких мали переправити через державний кордон України, попередніх контактів з ними та взагалі наявності в нього засобів зв`язку з ними не вбачається ні зі змісту показів самого обвинуваченого ОСОБА_3 , а на зі змісту показів обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Однак, інших доказів на підтвердження обставин контактування обвинуваченого ОСОБА_3 з ким-небудь з інших учасників організованої групи та/або обізнаності його про виконувані її учасником ролі (функції) та із єдиним планом, а також самої його більшої участі при вчинення та/або готуванні кримінального правопорушення, сторона обвинувачення суду не надала.

У зв`язку з чим суд вважає, що контактування обвинуваченого ОСОБА_3 з організованою групою обмежувалось лише з одним його учасником - обвинуваченим ОСОБА_4 , який попередньо звернувся до нього для отримання інформації про несення служби прикордонних нарядів, щоб під час здійсненні переправленні осіб через державний кордон України не бути ними виявленими, тобто для усунення перешкод між ними мала місце їх попередня змова, і якому ОСОБА_3 в свою чергу надавав відповідну інформацію, якою володів внаслідок виконання своїх посадових обов`язків в ДПС України, для використання ОСОБА_4 у визначенні місця, дати і часу коли це буде можливо при його перебуванні у складі відповідного наряду з охорони державного кордону, а також передання ОСОБА_3 додаткової уточнюючої інформації ОСОБА_4 вже безпосередньо перед виїздом останнього разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від залізничного вокзалу м. Кодима в напрямку державного кордону України.

В абзацах першому і другому пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 року № 13 зазначено, що участь у вчинюваному бандою нападі може брати й особа, яка не входить до її складу. Проте дії такої особи можна кваліфікувати за ст. 257 КК (2341-14) тільки в тому разі, коли вона усвідомлювала, що є учасником нападу, який вчинює банда. Якщо ж зазначена особа не брала безпосередньої участі у нападі, а лише якимось чином сприяла в його вчиненні, її дії слід вважати пособництвом. Особи, які не були учасниками банди і не усвідомлювали факту її існування, але в будь-який спосіб сприяли у вчиненні нею нападу, несуть відповідальність за злочин, що охоплювався їхнім умислом.

Суд вважає за можливе застосувати аналогічний підхід і при здійсненні кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визначення його співучасті у вчиненні пред`явленого йому кримінального правопорушення.

Відтак в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 вбачаються лише ознаки «сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон України усуненням перешкод», вчинення зазначеного «службовою особою з використанням службового становища» та «за попередньою змовою групою осіб», що в сукупності дає суду підстави кваліфікувати його діяння саме за ч.2 ст. 332 КК України.

Окрім того, в наданих показах обвинувачений ОСОБА_3 відзначав те, що розуміє, що при здійсненні переправлення осіб через державний кордон взагалі є логічним отримання незаконної винагороди за такі дії, але про грошову винагороду за надану ним інформацію обвинувачений ОСОБА_4 йому при спілкуванні нічого не повідомляв, а він не розраховував на грошову винагороду, оскільки вважав, що такої при використанні наданої ним інформації не може бути, так як за повідомленою йому інформацією переправлення осіб через кордон мало здійснюватися щодо осіб, які були родичами відомої йому особи, а відтак це мало бути безоплатним, тобто не пов`язано з отриманням винагороди за це. Тому діяв не для отримання винагороди, а з метою надання допомоги, хоча і у порушення законодавства. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_4 при його допиті в судовому засіданні з приводу повідомлення ним ОСОБА_3 про отримання грошової винагороди надав суперечливі покази внаслідок їх взаємовиключного змісту, а саме при наданні відповіді на запитання свого захисника надав покази, що «По телефону з тестем ( ОСОБА_3 ) говорили про ці гроші, які були грошовою винагородою за те що він посприяє особам в перетині державного кордону. Я йому сказав, що заплатять 1000 доларів з людини», але вже відповідаючи після цього на питання суду надав покази, що «Під час спілкування з Рубанським про гроші особливо не говорили, бо заплатити мали мені. На той час нічого не думав з приводу того щоб частину грошей надати ОСОБА_3», при цьому в подальшому на запитання захисника іншого обвинуваченого надав покази, що «З отриманих коштів я мав поділитися з тестем. Я мав їх відвести, забрати гроші і повернутися, поділитися розділивши отримані гроші між собою».

В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 279/6105/18 (провадження № 51-6014 км 19) викладено позицію, що корисливий мотив злочину це внутрішнє спонукання суб`єкта злочину задовольнити особисті потреби матеріального характеру. Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

За умов невизнання і заперечення обвинуваченим ОСОБА_3 обставини щодо своєї обізнаності із обіцянням йому отримання грошової винагороди за надану ним інформацію і взагалі його обізнаності про отримання ким-небудь такої винагороди за вчинення кримінального правопорушення, суперечливих показів з цього приводу обвинуваченого ОСОБА_4 , а також ненадання стороною обвинувачення інших доказів на підтвердження цих обставин, то суд не вважає за можливе визнати доведеною в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 ознаку кримінального правопорушення «вчинення з корисливих мотивів» лише на підставі одного такого доказу, який в цій частині викликає в суду сумніви щодо своєї достовірності і переконливості.

Таким чином суд вважає, що з врахуванням положень ч.1 ст. 337 КПК України, кваліфікуючі ознаки «вчинення пособництва у складі організованою групою» та «вчинення з корисливих мотивів» у діянні обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні, а тому підлягають виключенню із пред`явленого обвинувачення.

Тому з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ст. 27 ч.5, 332 ч.3 КК України на ч.2 ст. 332 КК України, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, внаслідок того, що дане кримінальне правопорушення передбачає більш м`яку санкцію в порівнянні із санкцією кримінального правопорушення інкримінованого цьому обвинуваченому у змісті пред`явленого обвинувачення.

- щодо кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_4 :

Суд, з врахуванням положень ч.1 ст. 337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а сукупність зазначених обставин, які є кваліфікуючими ознаками і надають суду підстави діяння обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.3 ст. 332 КК України, як сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

Дослідженими доказами підтверджуються обставини:

- прийняття обвинуваченим ОСОБА_4 пропозиції особи 2 щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України за винагороду, яка мала грошовий вираз у розмірі по 1000 доларів США з кожної особи, що доводить існування корисливого мотиву пов`язаного із отриманням незаконної грошової винагороди, яка з огляду на її валюту, розмір та відстань близько 20 км від м. Кодима до державного кордону України на околиці с. Загнітків об`єктивно виходить за межі звичайної оплати за послугу перевезення по заміській дорозі;

- отримання обвинуваченим ОСОБА_4 вказівки особи 2 залучити до переправлення осіб через державний кордон України обвинуваченого ОСОБА_3 як особи, яка займає відповідну посаду в органі структури ДПС України володіє інформацією надання якої усунить перешкоди в цій діяльності;

- отримання обвинуваченим ОСОБА_4 від особи 2 контактних даних для підтримання зв`язку із однією з осіб яких планувалось переправити через державний кордон України;

- звернення обвинуваченого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_3 для отримання від останнього інформації для усунення перешкод для переправлення через державний кордон України;

- після отримання від обвинуваченого ОСОБА_3 . згаданої вище інформації обвинувачений ОСОБА_4 зв`язався із однією з осіб яких планувалось переправити через державний кордон України повідомивши їй коли і куди необхідно прибути - в м. Кодима 22.11.2022 року, де він їх зустріне для подальшого перевезення до державного кордону;

- для забезпечення перевезення групи осіб з м. Кодима до державного кордону України обвинувачений ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_27 транспортний засіб;

- 22.11.2022 року в м. Кодима обвинувачений ОСОБА_4 , згідно узгодженого плану, зустрів прибулу групу осіб, яку планувалось переправити через державний кордон України;

- після чого обвинувачений ОСОБА_4 . додатково зв`язався з обвинуваченим ОСОБА_3 для отримання від нього уточнюючої інформації для усунення перешкод для переправлення через державний кордон України;

- використовуючи позичений транспортний засіб обвинувачений ОСОБА_4 перевіз групу осіб з м. Кодима до державного кордону України, де для здійснення останнього, згідно узгодженого плану, їх мала зустріти особа 2;

- після прибуття на територію біля державного кордону України їх там зустріла особа 2, а перевезені особи передали обвинуваченому ОСОБА_4 грошову винагороду в розмірах узгоджених раніше між ним та особа 2.

При цьому, при допиті в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, в яких зазначив, що особу 1 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) не знає, а щодо вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення спілкувався на відповідних стадіях і обсягах лише з особа 2, обвинуваченим ОСОБА_3 та з початку однією з осіб, яких потрібно було переправити через державний кордон України, а по їх прибутті з всіма цими особами в межах обсягів надання ним відповідей на порушені ними питання з приводу подальших дій.

Згідно ч.2 ст. 29 КК України, пособник підлягає кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем.

Відповідно до ч.3 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

В свою чергу у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 року № 13, під організованою групою (ч.3 ст. 28 КК (2341-14) належить розуміти внутрішньо стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке було попередньо утворене з метою вчинення ряду злочинів або тільки одного, який потребує ретельної довготривалої підготовки. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності.

Тобто до складу організованої групи входять особи, які мають бути знайомими один з одним на рівні достатньому щоб досягти між собою «домовленості» та узгодження «планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності».

У відповідності до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 року № 13, суди мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих ознак, які вказують на їх вчинення саме організованою групою, зокрема щодо виду об`єднання, плану злочинної діяльності, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, розподілу між його членами функцій тощо, а у мотивувальній частині вироку необхідно наводити дані, серед іншого, про відомості про організаторів об`єднання та характер стосунків, які склалися між ними і членами останнього.

При цьому, суд застосовує дане роз`яснення з врахуванням їх надання до набрання дії чинним КПК України, який передбачив в собі такі принципи як диспозитивність і змагальність сторін, а також меж судового розгляду. Відтак суд вважає, що суд має можливість встановити вище наведені обставини на підставі наданих суду доказів.

Однак, інших доказів на підтвердження обставин контактування обвинуваченого ОСОБА_4 з особою 1 та/або його обізнаності про виконувану особою 1 роль (функцію) у вчиненні кримінального правопорушення, сторона обвинувачення суду не надала.

Тому з встановлених судом обставин на підставі наданих суду доказів вбачається співучасть обвинуваченого ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення на відповідних стадіях і обсягах лише з особа 2 та обвинуваченим ОСОБА_3 , який не був обізнаний про загальний план узгоджений між ним і особа 2 та з яким діяв групою осіб за попередньою змовою.

У змісті обвинувального акту (а.п.9-10) наведені обставини про вид злочинного об`єднання, його кількісний склад, ієрархію структуру та розподіл між його членами функцій, зокрема особи 1 (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), проте доказів участі такої особи в співучасті суду не надано.

У зв`язку з чим доведена співучасть між собою лише обвинуваченого ОСОБА_4 та особи 2 не дозволяє суду визначити її як організовану групу, яка має включати до свого складу не менше трьох осіб.

Відтак існувала попередня змова групи осіб окремо особи 2 і обвинуваченого ОСОБА_4 та окремо обвинуваченого ОСОБА_4 і обвинуваченого ОСОБА_3 .

Таким чином суд вважає, що з врахуванням положень ч.1 ст. 337 КПК України, кваліфікуючу ознаку «вчинення пособництва у складі організованою групою» у діянні обвинуваченого ОСОБА_4 відсутня, а тому підлягає виключенню із пред`явленого обвинувачення.

Тому з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ст. 27 ч.5, 332 ч.3 КК України на ч.3 ст. 332 КК України, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, внаслідок того, що дане кримінальне правопорушення передбачає більш м`яку санкцію в порівнянні із санкцією кримінального правопорушення інкримінованого цьому обвинуваченому у змісті пред`явленого обвинувачення.

- щодо обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених:

Згідно положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 та висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) суд при ухваленні вироку не обмежений оцінкою наявності або відсутності обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, яка наведена у змісті обвинувального акту, а тому «Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та зазначені у змісті обвинувального акту, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Окрім того, суд визнає такою, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , також ту обставину, яка не зазначена у змісті обвинувального акту, а саме, що останній протягом проходження військової служби у складі ДПС України до події інкримінованого діяння сумлінно виконував свої обов`язки за що неодноразово заохочувався, а також його тривалу безпосередню участь у відсічі та стримуванні збройної агресії у складі підрозділів структури Державної прикордонної служби України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та зазначені у змісті обвинувального акту, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У змісті обвинувального акту зазначено, що обставини, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досудовим розслідуванням не встановлено.

Водночас, зі змісту обвинувального акту, в якому викладено суть пред`явлених обвинувачень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , об`єктивно вбачається та обставина, що інкриміновані їм діяння були вчинені останніми в умовах воєнного стану введеного в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, термін дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, та внаслідок правового режиму якого було запроваджено обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Крім того, зі змісту пред`явленого обвинувачення вбачається також, що метою вчинення інкримінованого діяння було переправлення через державний кордон України саме громадян України чоловічої статі - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не мали можливості перетнути кордон України через пункти пропуску внаслідок зазначеної вище заборони запровадженої як наслідок правового режиму введеного воєнного стану.

В свою чергу пункт 11 ч.1 ст. 67 КК України передбачає обставинами, які обтяжують покарання, вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.

У зв`язку з чим суд, у відповідності до своїх дискреційних повноважень, вважає необхідним визнати обставинами, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , передбачену пунктом 11 ч.1 ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану і запровадженої комендантської години, які хоча і не зазначені такими обставинами в обвинувальному акті, але їх існування об`єктивно вбачається зі змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та викладені у обвинувальному акті при формулюванні висунутого обвинувачення.

Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем проживання та за місцями проходження служби характеризується позитивно (а.п.191, 192, 198, 203 том 2), є військовослужбовцем, який проходить службу за контрактом, одружений (а.п.187 том 2), у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває (а.п.105-106 том 2), раніше не судимий (а.п.107 том 2) та вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.94 том 2), не працевлаштований, одружений (а.п.84 том 2), має на утриманні двох малолітніх дітей (а.п.85-86 том 2), одна з яких має захворювання (а.п.172-175 том 2), у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває (а.п.90-91 том 2), раніше не судимий (а.п.98 том 2) та вперше притягається до кримінальної відповідальності.

- щодо мотивів призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 :

Відповідно до ч.1-2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому при призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених діяння - кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності; наявність як обставин, що пом`якшують покарання, так і обставини, що обтяжує покарання, а також характер та ступінь його участі під час співучасті у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно положень першого і другого речень ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При цьому, в абзаці першому пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (надалі за текстом Постанова Пленуму) роз`яснено, що застосування положень ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Суд додатково звертає увагу на ті обставини, що встановлено наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме:

- щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення;

- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- сумлінне виконання свої обов`язків протягом проходження військової служби у складі ДПС України, до події інкримінованого діяння, за що неодноразово заохочувався (а.п.205-211 том 2);

- його тривалу безпосередню участь у відсічі та стримуванні збройної агресії шляхом несення в період з 11.08.2022 року по 11.11.2022 року служби у зоні ведення бойових дій під час воєнного стану в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (а.п.193-194 том 2), за яку 18.05.2023 року отримав статус учасника бойових дій (а.п.199-200 том 2), та з 17.08.2023 року до теперішнього часу продовжує її здійснювати у складі іншого підрозділу - ІНФОРМАЦІЯ_14 (військова частина НОМЕР_4 ) (а.п.202, 204 том 2).

Суд вважає, що наявність згаданих обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки після вчинення останнього саме відповідна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та його тривала безпосередня участь у відсічі та стримуванні збройної агресії сприяє значному зниженню ступеня суспільної небезпеки вчиненого ним діяння.

Водночас сам винний, як вже відзначалось вище, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення у повному обсязі, раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, має позитивну характеристику за місцями проходження служби. При цьому, Державна прикордонна служба України задіяна у заходах з оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії, а після вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_3 продовжує проходити військову службу у складі іншого підрозділу у структурі Державної прикордонної служби України - ІНФОРМАЦІЯ_14.

В свою чергу наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, не є перешкодою для можливості застосування положень ст. 69 КК України.

Близькі за своєю суттю висновки викладені в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 602/354/16-к (провадження № 51-8383км18).

Санкція ч.2 ст. 332 КК України передбачає безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі.

Однак, на думку суду, з врахуванням наявності обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та самої особи винного, то досягти завдань ст. 50 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 можливо із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України шляхом призначення йому основного покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 332 Особливої частини КК України , але не нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк два роки.

Водночас із цим, враховуючи обставини справи та особу засудженого - військовослужбовця ОСОБА_3 , суд вважає за можливе, на підставі положень ч.1 ст. 58 Загальної частини КК України, замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити останньому покарання у виді службове обмеження на той самий строк - два роки із відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми його грошового забезпечення в дохід держави.

При цьому, додаткове покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах передбачених у санкції ч.2 ст. 332 Особливої частини КК України у виді позбавлення права обіймати посади у структурі Державної прикордонної служби України пов`язані із організацією роботи прикордонних нарядів та займатися діяльністю у складі прикордонного наряду «Прикордонний патруль».

Таке призначення покарань (основного і додаткового) є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого ОСОБА_3 так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

- щодо мотивів призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 :

При призначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого діяння - кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності; наявність як обставин, що пом`якшують покарання, так і обставини, що обтяжує покарання, а також характер та ступінь його участі під час співучасті у вчиненні кримінального правопорушення.

У зв`язку з вище зазначеним, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші вище наведені обставини справи, то суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Тому суд вважає за необхідне призначити йому міри покарання - основного і обов`язкового додаткового у виді конфіскації майна в межах передбачених у санкції за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 Особливої частини КК України, оскільки це є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у абзацах першому і четвертого пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, судам було надано роз`яснення, що відповідно до ст. 55 КК ( 2341-14 ) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК ( 2341-14 ) не потрібно.

Тому суд не вважає за можливе застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке передбачене у санкції ч.3 ст. 332 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового провадження не застосовувався, а до набрання вироком законної сили суд не вбачає ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та як наслідок необхідності в обранні запобіжного заходу до обвинуваченого з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, призначення міри основного покарання не пов`язаної з його ізоляцією від суспільства, а також поведінку самого даного обвинуваченого пов`язану із виконанням ним процесуальних обов`язків під час судового провадження.

Ураховуючи ризик, передбачений пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також призначення обвинуваченому ОСОБА_4 міри основного покарання пов`язаної з його ізоляцією від суспільства та поміщенням на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, то при ухваленні судового рішення по суті суд вважає за необхідне змінити відносно ОСОБА_4 раніше застосований запобіжний захід у вигляді застави і застосувати відносно нього до набрання вироком законної сили більш суровий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду.

При цьому, питання щодо застави в сумі 208000 грн внесеної за ОСОБА_4 на депозитний рахунок під час досудового розслідування (а.п.170, 179 том 2) підлягає окремому вирішенню ухвалою суду вже після фактичного виконання даного вироку в частині рішення про взяття цього обвинуваченого під варту.

Строки відбуття покарань обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття призначеного йому покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців, а саме строк досудового тримання під вартою у період з 20:56 години 22.11.2022 року до 24.11.2022 року (а.п.126-133 том 2).

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття призначеного йому покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк досудового тримання під вартою у період з 18:45 години 22.11.2022 року до 28.11.2022 року (а.п.119-125, 170, 179 том 2) та під час судового розгляду у період з моменту його фактичного затримання на виконання даного вироку в частині рішення про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цього запобіжного заходу.

Арешти на майно, згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягають скасуванню лише в частині майна, яке стосується осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та їх діянь, які були накладені ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області, а саме від:

- 25.11.2022 року (а.п.153-154 том 2), на майно вилучене під час обшуку 22.11.2022, за адресою: АДРЕСА_2 , в рамках кримінального провадження № 0000470 внесеного до ЄРДР 12.08.2022, а саме: мобільного телефону марки «Iphone 12 Pro» у чохлі жовтого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з встановленою сім-картою «Київстар» НОМЕР_7 , належний ОСОБА_28 ;

- 25.11.2022 року (а.п.137-138 том 2), на майно вилучене 23.03.2022 (зазначення в ухвалі дати 23.11.2022 року суд оцінює як явну допущену описку з огляду на зміст частини цієї ухвали) в ході проведення обшуку ОСОБА_4 , а саме: 3 купюри номіналом по 100 Євро (серійні номери SD, EA, EA) та 14 купюр номіналом 50 Євро (з серійними номерами: Х6, S6, SD, WA, EB, PB, ZC, UB, VC, SC, S1, V5, VA, UB ); 20 купюр, за зовнішніми ознаками, схожими на купюри номіналом по 100 доларів США (серія кожного HJ53405509A);

- 28.11.2022 року (а.п.158 том 2), на майно, яке 22.11.2022 вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , в АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung», IMEI НОМЕР_9 з SIM-картками № НОМЕР_10 та № НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки «Fly», IMEI НОМЕР_12 , IMEI НОМЕР_13 з SIM-карткою № НОМЕР_14 ; металевий предмет, схожий на патрон; грошові кошти в сумі 5500 грн;

- 29.11.2022 року (а.п.169, 212-213 том 2), щодо мобільних телефонів Huawei P Smart із сім карткою НОМЕР_15 і Huawei P30 lite із сім карткою НОМЕР_16 , які належать ОСОБА_4 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_17 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження; посвідчення водія № НОМЕР_18 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження; автомобіля Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_19 , 2003 року випуску, власником якого є ОСОБА_27 ; свідоцтва № НОМЕР_20 про реєстрацію транспортного засобу Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_19 .

В свою чергу у частині іншого майна, арештованого ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2022 року, а саме мобільний телефон UMIPIGI A11 Pro Max IMEI НОМЕР_21 та НОМЕР_22 ; мобільний телефон Samsung GT S5380D із сім карткою НОМЕР_23 ; грошові кошти в сумі 852 грн та 100 доларів США; складний ніж та бінокль марки Temp; паспорт громадянина Молдови НОМЕР_34 , суд не вирішує питання про скасування накладеного на нього арешту, оскільки воно є речовими доказами, згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2), і стосується осіб та діянь матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження, а їх розгляд не здійснювався в рамках даного судового провадження;

Інший арешт на майно, який був накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2022 року (а.п.149-150 том 2), на один мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки «ОРРО» моделі «Reno5 Lite», ІМЕІ 1: НОМЕР_25 , ІМЕІ 2: НОМЕР_26 із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_27 , який було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» з №7357646, суд не вважає за можливе скасувати, оскільки дане майно не стосується осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та їх діянь, а третьої особи, процесуальний статус якої та саме значення цього майна як речового доказу згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.147-148 том 2) для кримінального провадження (щодо осіб та діянь матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження) суд не може оцінити в рамках даного судового провадження, яке не здійснювалось щодо останніх;

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro» у чохлі жовтого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з встановленою сім-картою «Київстар» НОМЕР_7 , належний ОСОБА_28 (дружині обвинуваченого ОСОБА_4 ), який згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.151-152 том 2) є речовим доказом, що зберігається за актом приймання-передачі від 12.01.2023 (а.п.166 том 2), але протягом судового провадження обвинуваченням суду не надано доказів дійсного встановлення досудовим розслідуванням того, що даний телефон був знаряддям кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ст. 91 КПК України), а зі змісту згаданої вище постанови слідчого не вбачається останнього внаслідок наведення у ній в її обґрунтування лише загального посилання на норму ч.1 ст. 98 КПК України, тому суд у відповідності до пункту 1 ч.9 ст. 100 КПК України вважає необхідним повернути його власнику - ОСОБА_28 ,

- 3 купюри номіналом по 100 Євро (серійні номери SD, EA, EA) та 14 купюр номіналом 50 Євро (з серійними номерами: Х6, S6, SD, WA, EB, PB, ZC, UB, VC, SC, S1, V5, VA, UB), які згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.134-136 том 2) є речовими доказами - предметом вчинення кримінального правопорушення та згідно постанови слідчого від 25.11.2022 року, супровідного листа № 11361/24-2022 від 07.12.2022, опису вмісту спец-пакету, прибуткового позабалансового ордера № 2242_1 від 08.12.2022 і акту приймання-передачі речових доказів від 08.12.2022 року (а.п.159-164 том 2) передані на зберігання до відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» до окремого розпорядження СУ ГУНП у Вінницькій області у білому паперовому конверті у відповідності до пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України конфіскувати;

- 20 купюр (несправжні імітаційні засоби), за зовнішніми ознаками, схожими на купюри номіналом по 100 доларів США (серія кожного HJ53405509A), які згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.134-136 том 2) є речовими доказами - предметом вчинення кримінального правопорушення та згідно постанови слідчого від 25.11.2022 року, супровідного листа № 11361/24-2022 від 07.12.2022, опису вмісту спец-пакету, прибуткового позабалансового ордера № 2242_1 від 08.12.2022 і акту приймання-передачі речових доказів від 08.12.2022 року (а.п.159-164 том 2) передані на зберігання до відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» до окремого розпорядження СУ ГУНП у Вінницькій області у білому паперовому конверті у відповідності до пункту 4 ч.9 ст. 100 КПК України знищити;

- мобільний телефон марки «Samsung», IMEI НОМЕР_9 з SIM-картками № НОМЕР_10 та № НОМЕР_11 і мобільний телефон марки «Fly», IMEI НОМЕР_12 , IMEI НОМЕР_13 з SIM-карткою № НОМЕР_14 , які були у володінні ОСОБА_3 та є речовими доказами - знаряддям вчинення кримінального правопорушення, згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.155-157 том 2), що зберігаються за актом приймання-передачі від 12.01.2023 (а.п.166 том 2), згідно положень пункту 1 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають конфіскації. При цьому, до виконання конфіскації ОСОБА_3 забезпечити можливість отримання інформації, яка зберігається у пам`яті цих мобільних телефонів та/або картах пам`яті до них, а також встановлених у них сім-карт, зокрема інформації з їх телефонних книг, наявних текстових, фото і відео файлів, шляхом їх зняття (копіювання) та/або пересилання;

- металевий предмет, схожий на патрон, який згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.155-157 том 2) є речовим доказом та зберігається в спец-пакеті НПУ № 7357548 за актом приймання-передачі від 12.01.2023 (а.п.166 том 2), але протягом судового провадження обвинуваченням суду не надано доказів дійсного встановлення досудовим розслідуванням того, що даний предмет має яке-небудь доказове значення для даного кримінального провадження або, що даний пов`язаний з незаконним обігом та/або вилучений з обігу, а відтак суд у відповідності до пункту 1 ч.9 ст. 100 КПК України вважає за можливе повернути його володільцю - ОСОБА_3 ;

- грошові кошти в сумі 5500 грн, які згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.155-157 том 2) є речовим доказом та згідно постанови слідчого від 25.11.2022 року, супровідного листа № 11361/24-2022 від 07.12.2022, опису вмісту спец-пакету, прибуткового позабалансового ордера № 2242_1 від 08.12.2022 і акту приймання-передачі речових доказів від 08.12.2022 року (а.п.159-165 том 2) передані на зберігання до відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» до окремого розпорядження СУ ГУНП у Вінницькій області в спец-пакеті НПУ № 7357547, але протягом судового провадження обвинуваченням суду не надано доказів дійсного встановлення досудовим розслідуванням того, що дані гроші є предметом кримінального провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_3 під час свого допиту в судовому засіданні визначив їх як «його заробітною платою, яка була знята ним готівкою, тобто були є сімейними коштами», тому суд у відповідності до пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України вважає необхідним повернути їх власнику - ОСОБА_3 ;

- мобільні телефони Huawei P Smart із сім карткою НОМЕР_15 і Huawei P30 lite із сім карткою НОМЕР_16 , які належать ОСОБА_4 та є речовими доказами - знаряддям вчинення кримінального правопорушення, згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2), що зберігаються за актом приймання-передачі від 12.01.2023 (а.п.166 том 2), згідно положень пункту 1 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають конфіскації. При цьому, до виконання конфіскації ОСОБА_4 забезпечити можливість отримання інформації, яка зберігається у пам`яті цих мобільних телефонів та/або картах пам`яті до них, а також встановлених у них сім-карт, зокрема інформації з їх телефонних книг, наявних текстових, фото і відео файлів, шляхом їх зняття (копіювання) та/або пересилання;

- документ - паспорт громадянина України № НОМЕР_28 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження, який згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2) є речовим доказом та з 17.01.2023 року зберігається у ОСОБА_4 (а.п.167 том 2), залишити у володінні останнього;

- документ - посвідчення водія № НОМЕР_18 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження, яке згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2) є речовим доказом, згідно положень пункту 7 ч.9 ст. 100 КПК України, залишається в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- автомобіль Фольксваген Пассат / Volkswagen B5, д.н.з. НОМЕР_19 , 2003 року випуску, який за актом тимчасового затримання (доставлення) транспортного засобу для зберігання на спеціальному майданчику від 23.11.2023 року (а.п.168 том 2) зберігається на спеціальному майданчику ГУНП у Вінницькій області, і свідоцтво № НОМЕР_20 про реєстрацію цього транспортного засобу, які відповідно належить і перебуває у володінні ОСОБА_26 (а.п.100 том 2), та згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2) є речовими доказами - засобами / знаряддям вчинення кримінального правопорушення, згідно положень пункту 1 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають поверненню їх власнику (законному володільцю), оскільки суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що останній знав та/або міг знати про їх незаконне використання;

- один мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки «ОРРО» моделі «Reno5 Lite», ІМЕІ 1: НОМЕР_25 , ІМЕІ 2: НОМЕР_26 із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_27 , який було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» з № НОМЕР_29 , що зберігається за актом приймання-передачі від 12.01.2023 (а.п.166 том 2), залишити зберігати у кімнаті зберігання речових доказів ГУНП у Вінницькій області, згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.147-148 том 2), що зберігається за актом приймання-передачі від 12.01.2023 (а.п.166 том 2), до прийняття в рамках кримінального провадження окремого рішення щодо них;

- грошові кошти в сумі 852 грн та 100 доларів США в спец-пакеті НПУ № 7374736, які є речовими доказами згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2) та зберігаються у відділенні № 220/01 АБ «Укргазбанк» згідно постанови слідчого від 25.11.2022 року, супровідного листа № 11361/24-2022 від 07.12.2022, опису вмісту спец-пакету, прибуткового позабалансового ордера № 2242_1 від 08.12.2022 і акту приймання-передачі речових доказів від 08.12.2022 року (а.п.159-165 том 2), залишити зберігати у відділенні № 220/01 АБ «Укргазбанк» до прийняття в рамках кримінального провадження окремого рішення щодо них.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, та призначити йому основне покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у структурі Державної прикордонної служби України пов`язані із організацією роботи прикордонних нарядів та займатися діяльністю у складі прикордонного наряду «Прикордонний патруль» на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

На підставі положень ч.1 ст. 58 КК України замінити ОСОБА_3 призначене основне покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років та додаткове покарання у виді конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців, а саме строк досудового тримання під вартою у період з 20:56 години 22.11.2022 року до 24.11.2022 року.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк досудового тримання під вартою у період з 18:45 години 22.11.2022 року до 28.11.2022 року та під час судового розгляду у період з моменту його фактичного затримання на виконання даного вироку в частині рішення про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цього запобіжного заходу.

Застосований у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили змінити на тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду.

Скасувати арешти майна накладені:

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2022 року на мобільного телефону марки «Iphone 12 Pro» у чохлі жовтого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з встановленою сім-картою «Київстар» НОМЕР_7 , належний ОСОБА_28 ;

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2022 року на 3 купюри номіналом по 100 Євро (серійні номери SD, EA , EA) та 14 купюр номіналом 50 Євро (з серійними номерами: Х6, S6, SD, WA, EB, PB, ZC, UB, VC, SC, S1, V5, VA, UB ); 20 купюр, за зовнішніми ознаками, схожими на купюри номіналом по 100 доларів США (серія кожного HJ53405509A);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2022 року на мобільний телефон марки «Samsung», IMEI НОМЕР_9 з SIM-картками № НОМЕР_10 та № НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки «Fly», IMEI НОМЕР_12 , IMEI НОМЕР_13 з SIM-карткою № НОМЕР_14 ; металевий предмет, схожий на патрон; грошові кошти в сумі 5500 грн;

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2022 року лише в частині мобільних телефонів Huawei P Smart із сім карткою НОМЕР_15 і Huawei P30 lite із сім карткою НОМЕР_16 , які належать ОСОБА_4 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_17 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження; посвідчення водія № НОМЕР_18 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження; автомобіля Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_19 , 2003 року випуску, власником якого є ОСОБА_27 ; свідоцтва № НОМЕР_20 про реєстрацію транспортного засобу Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_19 .

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro» у чохлі жовтого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з встановленою сім-картою «Київстар» НОМЕР_7 , повернути його власнику - ОСОБА_28 ;

- 3 купюри номіналом по 100 Євро (серійні номери SD, EA , EA ) та 14 купюр номіналом 50 Євро (з серійними номерами: Х6, S6, SD, WA, EB, PB, ZC , UB , VC, SC, S1, V5, VA, UB ), конфіскувати;

- 20 купюр (несправжні імітаційні засоби), за зовнішніми ознаками, схожими на купюри номіналом по 100 доларів США (серія кожного HJ53405509A) знищити;

- мобільний телефон марки «Samsung», IMEI НОМЕР_9 з SIM-картками № НОМЕР_10 та № НОМЕР_11 і мобільний телефон марки «Fly», IMEI НОМЕР_12 , IMEI НОМЕР_13 з SIM-карткою № НОМЕР_14 , конфіскувати. При цьому, до виконання конфіскації ОСОБА_3 забезпечити можливість отримання інформації, яка зберігається у пам`яті цих мобільних телефонів та/або картах пам`яті до них, а також встановлених у них сім-карт, зокрема інформації з їх телефонних книг, наявних текстових, фото і відео файлів, шляхом їх зняття (копіювання) та/або пересилання;

- металевий предмет, схожий на патрон, повернути його володільцю - ОСОБА_3 ;

- грошові кошти в сумі 5500 грн, повернути їх власнику - ОСОБА_3 ;

- мобільні телефони Huawei P Smart із сім карткою НОМЕР_15 і Huawei P30 lite із сім карткою НОМЕР_16 , конфіскувати. При цьому, до виконання конфіскації ОСОБА_4 забезпечити можливість отримання інформації, яка зберігається у пам`яті цих мобільних телефонів та/або картах пам`яті до них, а також встановлених у них сім-карт, зокрема інформації з їх телефонних книг, наявних текстових, фото і відео файлів, шляхом їх зняття (копіювання) та/або пересилання;

- паспорт громадянина України № НОМЕР_28 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження, залишити у володінні останнього;

- посвідчення водія № НОМЕР_18 на ім`я ОСОБА_4 , 1994 року народження, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- автомобіль Фольксваген Пассат / Volkswagen B5, д.н.з. НОМЕР_19 , 2003 року випуску, і свідоцтво № НОМЕР_20 про реєстрацію цього транспортного засобу повернути їх власнику (законному володільцю) - ОСОБА_27 ;

- один мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки «ОРРО» моделі «Reno5 Lite», ІМЕІ 1: НОМЕР_25 , ІМЕІ 2: НОМЕР_26 із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_27 , залишити зберігати у кімнаті зберігання речових доказів ГУНП у Вінницькій області до прийняття в рамках кримінального провадження окремого рішення щодо них;

- грошові кошти в сумі 852 грн та 100 доларів США, які є речовими доказами згідно постанови слідчого від 23.11.2022 року (а.п.139-142 том 2) залишити зберігати у відділенні № 220/01 АБ «Укргазбанк» до прийняття в рамках кримінального провадження окремого рішення щодо них.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його - Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1