Справа № 134/2091/24
УХВАЛА

про арешт майна

02 грудня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

Слідчий суддя Крижопільського районного суду ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

слідчої ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000346 від 27.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 звернулася з клопотанням про арешт майна.

Вказав, що 26.11.2024 близько 22 год. 30 хв. поблизу с. Вербка Тульчинського району Вінницької області, працівниками прикордонної служби зупинено автомобіль «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя с. Зарванці Вінницької області, що перевозив п`ять чоловіків, які мали намір незаконно перетнути Державний кордон України.

27.11.2024 за даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000346 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч.3 КК України.

В ході досудового розслідування 27.11.2024 надійшло повідомлення від прикордонників Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_8 , про те, що 26.11.2024 близько 22 год. 30 хв. поблизу с. Вербка Тульчинського району Вінницької області, працівниками прикордонної служби зупинено автомобіль марки «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя с. Зарванці Вінницької області, що перевозив п`ять чоловіків, які мали намір незаконно перетнути Державний кордон України, також зупинено автомобіль марки «Ford Fusion» білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який здійснював супровід вказаного вище автомобіля.

Під час огляду місця події, вилучено автомобіль марки «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителю АДРЕСА_1 , та автомобіль марки «Ford Fusion» білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 жительці АДРЕСА_2 .

Необхідність арешту на вище вказаного майна, обґрунтована тим, що відповідно до ст. 98 КПК України, вказані вище предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні, та вони можуть бути реалізовані, знищені, або в інший спосіб знищено ідентифікаційні ознаки, кожного предмета, а тому є необхідність забезпечити цілісність вказаного майна та недопущення інших незаконних дій стосовно них, вжити заходів щодо забезпечення їхньої схоронності через арешт та подальше повернення вказаного майна потерпілому та збереження речових доказів.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання.

В судовому засіданні представник власників майна ОСОБА_6 заперечила проти арешту автомобілів, вказала, що обґрунтовуючи необхідність накладення арешту слідчий у своєму клопотанні посилається виключно на необхідність збереження речових доказів, а також на те що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Натомість, до клопотання як докази обставин, на які слідчий посилається додано лише протокол огляду від 27.11.2024, два листка із характеристиками транспортного засобу «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_3 , копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Ford Fushion» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , витяг із ЄРДР та клопотання слідчого про розгляд клопотання за його відсутності. Саме клопотання слідчого не містить належного обґрунтування щодо необхідності накладення арешту на вилучені транспортні засоби, не наведено жодних даних стосовно того, для виконання яких завдань кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на рухоме майно, а також жодних даних набуття таких майном статусу речових доказів, які би відповідали критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, оскільки постанови про визнання вилучених транспортних засобів речовими доказами до матеріалів клопотання не долучено. Одне лише формальне зазначення, що транспортні засоби підпадають під статус речових доказів, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна. Окрім того, у самому ж клопотанні про накладення арешту на автомобіль марки «Ford Fushion» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , вказано, що такий автомобіль здійснював супровід автомобіля «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_3 . Жодних сторонніх осіб у цьому автомобілі не було, а тому і підстави для вилучення такого автомобіля, а тим більше накладення на нього арешту відсутні. Таким чином, слідчим в клопотанні не доведено, що транспортні засоби містять на собі сліди злочину чи були знаряддями його вчинення чи предметом злочину. А, доводи слідчого про необхідність накладення арешту на транспортні засоби задля забезпечення їхньої схоронності та подальше повернення вказаного майна ПОТЕРПІЛОМУ взагалі є абсурдними, так як жодних підстав позбавляти законних власників їхнього майна та віддавати це майно сторонній особі - немає. Клопотання слідчого задоволенню не підлягає і з тих підстав, що обмеження прав осіб має бути виправданим, а в даному випадку вилучені транспортні засоби не можуть бути ні предметом, ні знаряддям злочину, чи містити на собі ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Окрім того, транспортний засіб марки «Ford Fushion», д.н.з. НОМЕР_2 , є єдиним транспортним засобом ОСОБА_5 , яким вона та її чоловік користується у побуті, пересуванні разом із малолітньою дитиною по місту та за межі міста. Таким чином, на підставі вищезазначеного вважає, що підстав обмежувати ОСОБА_5 в праві власності, користуванні чи володінні належним йому транспортним засобом марки «Ford Fushion», д.н.з. НОМЕР_2 , не вбачається. Тому клопотання слідчого є необґрунтованим та незаконним. Транспортний засіб марки «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_3 , є єдиним транспортним засобом ОСОБА_4 , який він активно використовує у своїй волонтерській діяльності та допомозі Збройним Силам України. Будь-яке обмеження у користуванні чи розпорядженні таким транспортним засобом призведе до неможливості допомагати військовослужбовцям Збройних Сил України та постачати їм необхідні речі, запасні частини до автомобілів та техніки, продуктів харчування (які, до речі, збирають усі жителі с. Зарванці та сусідніх населених пунктів Вінницького району), речей першої необхідності, тощо. Таким чином, на підставі вищезазначеного вважає, що підстав обмежувати ОСОБА_4 в праві власності, користуванні чи володінні належним йому транспортним засобом марки «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_3 , не вбачається. Тому клопотання слідчого є необґрунтованим.

В судовому засіданні слідча клопотання не підтримала, вказала, що транспортні засоби не визнані речовими доказами, жодним особам про підозру не повідомлено.

Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України:

- застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (пункти 2, 3 частини 3);

- для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (частина 4);

- під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина 5).

Положеннями ч.ч.1,2 ст.170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу).

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не підлягає задоволенню, так як всупереч вимогам ст. 170, 173 КПК України, слідчим не доведено наявності підстав для накладення арешту на майно, не наведені докази, які підтвердили б, що майно є предметом злочинного посягання, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як це визначено ст. 98 КПК України, слідчим не надано доказів того, що в межах даного кримінального провадження будь-якій особі повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, транспортні засоби не визнані речовими доказами. Крім того представник органу досудового розслідування в судовому засіданні не підтримала клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132,170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000346 від 27.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя