Справа №478/1661/24 пров. №1-в/478/541/2024
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
25 листопада 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений: 1) 03.09.2020 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76КК України; 2) 18.02.2021 року вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 3) 22.11.2021 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 4) 16.02.2024 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч.1 ст.390, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць; 5) 16.09.2024 року вироком Коростенського районного суду Житомирської області за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України №3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримала, просила задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 ст.74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76КК України.
Вирок набрав законної сили 06.10.2020 року.

Вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року, остаточно визначено покарання на підставі п.1 ч.1 ст.72 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 13.01.2021 року.

Вирок набрав законної сили 22.04.2021 року.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 23.12.2021 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2023 року замінено ОСОБА_4 невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, більш м`яким, а саме обмеженням волі строком на 1 рік 8 місяців 24 дні.

Ухвала набрала законної сили 27.04.2023 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.08.2023 року зараховано засудженому ОСОБА_4 відповідно до вимог ч.1 ст.72 КК України в строк покарання у виді обмеження волі слідування засудженого під вартою до виправного центру з 19.04.2023 року по 30.06.2023 року з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Ухвала набрала законної сили 19.08.2023 року.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.02.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.390 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року, змінене ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2023 року, і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання з урахуванням ч.1 ст.72 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 19.03.2024 року.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.09.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.02.2024 року, враховуючи вимоги ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно визначено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 16.02.2024 року.

Вирок набрав законної сили 17.14.2024 року.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).

Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-ІХ від 15 грудня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року у розмірі 2270 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1135 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2270 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2270 грн, вчинене у 2021 році.

Відповідно до вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року ОСОБА_4 здійснив викрадення чужого майна: 02.01.2021 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1120 грн; 02.01.2021 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1125 грн.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинені ОСОБА_4 02.01.2021 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Згідно вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року ОСОБА_4 01.01.2021 року вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, заподіявши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 3005 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 грн), та дії ОСОБА_4 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду цього подання.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-IX від 14.11.2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року у розмірі 2102 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1051 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2102 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2102 грн, вчинене у 2020 році.

Відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року ОСОБА_4 10.07.2020 року здійснив викрадення чужого майна заподіявши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1838 грн 74 коп.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинене ОСОБА_4 10.07.2020 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Таким чином, з наведеного вбачається, що, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи декриміналізацію діянь, вчинених засудженим, введену новим Законом, на підставі ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Визначаючи остаточне покарання, суд застосовує положення ст.71 та ч.4 ст.70 КК України, так як ОСОБА_4 належить відбувати покарання, призначені йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року, вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.02.2024 року, та вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.09.2024 року.

Керуючись ст.ст.5, 74 КК України, ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.09.2024 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних проступків шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.02.2024 року, враховуючи вимоги ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 16.02.2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1