Справа №:755/9959/24
Провадження №: 1-кс/755/2421/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2024 року за № 0001190, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, на рішення слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_4 від 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні її клопотання від 29 травня 2024 року про залучення до кримінального провадження в якості потерпілої.

Це рішення слідчого автор скарги вважає таким, що прийняте без належної перевірки обставин кримінального провадження через призму її доводів вказаних у клопотанні, що було подане у порядку ст. 55 КПК, недотримання вимог ст. 2, 55, 110 вказаного Кодексу, а тому просить його скасувати.

ІІ. Позиція сторін

Сторони у судове засідання не з`явилися, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми ч. 3 ст. 306 того ж Кодексу, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

ІІІ. З`ясовані обставини, щодо питань, котрі розглядаються (узагальнені)

Слідчим відділом Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 02 квітня 2024 року за №0001190, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження, 29 травня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого про залучення до кримінального провадження в якості потерпілої.

Заявниця покликалася на те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 28 вересня 2016 року у розмірі 100 000 доларів США, та 3% річних в розмірі 5 875,00 доларів США, а всього стягнуто 105 875 доларів США.До теперішнього часу, ОСОБА_5 умисно не виконує рішення суду, що завдає їй значної матеріальної шкоди, та негативних емоцій та переживань з приводу відсутності коштів, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. При цьому, Дніпровським відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчі провадження, але (на теперішній час) це не дало результату (див. ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року в цій же справі).

Постановою слідчого від 30 травня 2024 року відмовлено у задоволенні такого клопотання, бо досудове розслідування здійснюється за фактом невиконання судового рішення, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 382 КК України, та керуючись тим, що зазначена стаття не передбачає участі потерпілого у кримінальному провадженні, та на даний час не встановлено підстав для залучення осіб у якості потерпілих до кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді цього місцевого суду від 02 липня 2024 року постанову від 30 травня 2024 року скасовано, оскільки слідчий не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим, викладених у заяві доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 матеріальної чи моральної шкоди, в порушення вимог ст. 55 КПК, відмовив у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчий, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування, разом з тим слідчий не виклав у мотивувальній частині оскаржуваної постанови обґрунтовані відомості щодо наявності або відсутності підстав вважати ОСОБА_3 особою, якій завдано матеріальну чи моральну шкоду кримінальним правопорушенням.

На переконання слідчого судді повна та всебічна оцінка доводам особи, що заявила про те, що є потерпілою від кримінального правопорушення, неможлива без проведення допиту такої особи, адже саме під час такого допиту, особа, що стверджує, що є потерпілою від злочину, може більш детально викласти свої доводи слідчому чи прокурору, а слідчий чи прокурор можуть усунути всі сумніви, які у них можуть виникнути під час попередньої оцінки викладених, у клопотанні про визнання особи потерпілою, обставин.

Надалі, 08 липня 2024 року постановою слідчого від 08 липня 2024 року повторно відмовлено у задоволенні клопотання від 29 травня 2024 року.

В постанові вказується, що [… стаття 382 КК України не передбачає участі потерпілого у кримінальному провадженні. Окрім цього, 06.05.2024 ОСОБА_3 , було допитано в якості свідка … під час якого остання зазначила, що грошові кошти у сумі 100 000 доларів США які належали їй … Вона передала … своєму сину ОСОБА_6 , для подальшої їх передачі у позику ОСОБА_5 .

Відповідно ОСОБА_5 , якому було передано грошові кошти написав розписку на ім`я ОСОБА_3 , однак особисто при передачі грошових коштів та написані розписки ОСОБА_6 , присутня не була.

У зв`язку з чим на даний час, не встановлено підстав для залучення осіб у якості потерпілих до кримінального провадження, клопотання … про залучення до кримінального провадження в якості потерпілої …не підлягає задоволенню …].

ІV. Правове регулювання питання

Згідно ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, […]. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий […] виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого […] складається з: […] 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення […].

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення […]: 5) рішення […] слідчого […] про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

V. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВПВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в ч. 1 ст. 303 КПК. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення про відмовуу визнанні потерпілим.

Водночас, для вирішення питань скарги на таке рішення, першочергово слід відмітити, що для аналізу будь-якого з вказаних питань по суті (через призму мотивів постанови), необхідно встановити його межі. На переконання слідчого судді, доцільно встановити такі критерії щодо дотримання (1) формальних вимог до постанови (має відповідати ст. 110 КПК) та (2) безпосередньо змісту зазначеної постанови.

Надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає формальним вимогам ст. 110 КПК.

В частині безпосередньо змісту зазначеної постанови слід указати, що в цьому ключі важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком установити істину, перевірити звернення на предмет слушності визнання певної особи потерпілою у справі, обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити обставини, що впливають на це питання (з`ясування питання наявності чи відсутності шкоди вказаної в ч. 1 ст. 55 КПК), надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на що, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Проте, повноваження, ввірені слідчому, також спрямовані на здійснення ефективного досудового розслідуванням. Він, як особа, що має повний доступ до матеріалів кримінального провадження, достатню кваліфікацію як професійний юрист, на яку поширюються гарантії незалежності від впливу, тиску, втручання, діяльність якого підлягає обґрунтованій критиці у відповідних межах, а також наділена відповідним обсягом повноважень відповідно до КПК України (у частині здійснення повноважень у кримінальному провадженні), має дискрецію приймати рішення у порядку ч. 5 ст. 55 КПК України.

Безумовно, слідчий суддя не може перебирати на себе повноважень слідчого, брати активну участь у досудовому розслідуванні здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав,свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях на етапі досудового розслідування, а також не розглядає справу по суті на цьому етапі.

Позиція ця витікає з того, що слідчий суддя не може втручатися у процес прийняття рішень слідчим, із урахуванням його незалежності, гарантованої законом, його професійного досвіду і експертності, а також певної свободи розсуду, що випливає із особливого становища його як слідчого, тобто особи, що здійснює розслідування у цьому кримінальному провадженні, обізнаної із обставинами справи.

Тому, рішення, яке оскаржується, необхідно оцінити у контексті його обґрунтованості та вмотивованості. Наприклад, у ч. 3, 4 ст. 370 КПК вказується, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Здійснивши таку оцінку, слідчий суддя констатує, що оскаржуване рішення в частині відмови не відповідає вказаному критерію вмотивованості, адже при його ухваленні суб`єкт прийняття керувався нормами ст. 40, 110, 220 КПК, однак відсутня згадка про урахування ним положень ст. 55 КПК.

Наслідком чого стало те, що мотиви оскаржуваної постанови повністю не враховують у собі факту того, що у порядку ч. 5 ст. 55 КПК можливо відмовити у визнанні особи потерпілою тільки коли не встановлено шкоди визначеної ч. 1 ст. 55 КПК.

Зокрема, слідчий суддя свідомий того, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 382 КК вказує на те, що потерпілий не є обов`язковим елементом складу цього діяння. Однак, вказуючи про цей довід у постанові, слід виходити з того, що він є супутнім аргументом того, що шкода відсутня, як така, а не виступає ключовим доводом прийняття рішення.

Тим паче, що на ці обставини прямо звернуто увагу в ухвалі від 02 липня 2024 року, а саме слідчий суддя вказав, що не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим, викладених у заяві про кримінальне правопорушення, доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 матеріальної чи моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні.

Наведене вказує, що постанова від 08 липня 2024 року не відповідає ч. 5 ст. 110 КПК України.

Більш того, щодо інших доводів постанови пов`язаних з умовами передання грошових коштів, то слідчий суддя відмічає, що, на його переконання, при з`ясуванні правової природи потерпілого слід відмовитися від суто кримінально-правового чи кримінально-процесуального підходів, якими необґрунтовано звужується загальне поняття потерпілого як соціальної категорії, підміняючи його більш вузьким поняттям «потерпілий від кримінального правопорушення». Позаяк такий підхід ставить потерпілого в залежність від суб`єктивного ставлення уповноважених осіб органів правопорядку, котрі приймають рішення - заподіяна чи ні шкода внаслідок кримінального правопорушення. Водночас, виходячи із конституційних положень про цінність прав і свобод людини, а саме - положень ст. 3 Конституції України про права потенційних потерпілих, яким завдано шкоду, їх слід розглядати у комплексі, через призму порушення конституційних прав. Саме тому основним питанням є встановлення тих обставин заподіяння шкоди людині, якими порушуються її права та які набувають значення юридичних фактів, котрі породжують, змінюють або припиняють відповідні права й обов`язки людини та права й обов`язки інших суб`єктів.

Тому, здійснюючи оцінку доводів заяви втретє слідчий має враховувати наведене та у т.ч. те, що шкода - це соціальне (родове поняття), яке включає в себе зміни майнового, фізичного або морального характеру (видове поняття), а роз`яснення постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 вказують, що «…під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав; у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків".

Слід також зауважити, що відповідно до Практичної інструкції, затвердженої Головою (Президентом) Європейського Суду з прав людини відповідно до п. 10 Правила 32 Регламенту Європейського Суду з прав людини 28 березня 2007 р. (Practice direction issued by the President of the Court in accordance with Rule 32 of the Rules of Court on 28 March 2007): стосовно відшкодування збитків використовується принцип, відповідно до якого заявник має бути (наскільки це можливо) повернутий в ситуацію, яка відповідала б стану речей за відсутності порушення; іншими словами, принцип restitutio in integrum. Може йтися про компенсацію як фактично заподіяного реального збитку (damnum emergens), так і витрат, які необхідно понести для відновлення порушеного права в майбутньому, так само як упущеної вигоди (lucrum cessans).

А тому, слідчий на виконання цієї ухвали має забезпечити, у порядку ст. 94 КПК України, пряму оцінку доводів ОСОБА_3 в частині того, що ОСОБА_5 умисно не виконує рішення суду, що завдає їй значної матеріальної шкоди, та негативних емоцій та переживань з приводу відсутності коштів, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

VІ. Висновок

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

З цих підстав та керуючись статтями 55, 303-307, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 від 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 29 травня 2024 року (про визнання потерпілою) у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2024 року за № 0001190, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_8