У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Підгородня Первомайського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив її на посаді розвідник-далекомірник відділенні управління 5 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні « солдат»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 27.11.2024 року включно, з визначенням застави, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 27.11.2024 року включно, з визначенням застави, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

Вказує, що слідчий суддя в порушення вимог ст. 196 КПК України при постановлені ухвали про обрання запобіжного заходу визначив місце утримання підозрюваного, чим вийшов за межі своїх повноважень.

Наголошує, що до узятих під варту військовослужбовців має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гаупвахтах Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а визначення в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу необхідності утримувати ОСОБА_6 в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» суперечить вимогам законодавства щодо забезпечення гарантій прав військовослужбовців.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

За версією органу досудового розслідування, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», підозрюється в тому, що він 12.08.2023 приблизно о 08.00, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив місце служби, а саме місце розосередження особового складу військової частини НОМЕР_2 , що знаходилось в АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 19 год. 55 хв. 28.09.2024.

28.09.2024 о 19 год. 55 хв. підозрюваного ОСОБА_6 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України в ТУ ДБР у м. Миколаєві за адресою: АДРЕСА_3 .

29.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та про наявність ризиків, передбачених п.1,3,4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства та в цій частині прокурором не оскаржується.

Так, слідчим суддею належним чином встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків. За такого, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Разом з тим, наявна інша підстава для скасування ухвали слідчого судді.

Так, відповідно до змісту ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про застосування запобіжного заходу зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Згідно положень ч.4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст. 197 КПК України.

Тобто, положеннями ст. 196 КПК України не передбачено, що слідчий суддя визначає місце де особа повинна утримуватись під вартою. Таким чином, рішення слідчого про необхідність утримувати ОСОБА_6 в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» суперечить вимогам ст. 196 КПК України та виходить за межі повноважень слідчого судді.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення місця утримання підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.11.2024 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_6 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_6 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді