Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1302/24
номер провадження 1-кп/368/181/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2024 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000027 від 14.06.2024 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вентспілс республіки Латвія, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , особа без громадянства, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, згідно ст.. 89 КК України визнається таким, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 309 ч. 2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4

- сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

Статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці І Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

ОСОБА_3 14.06.2024, близько 16 години 30 хвилин, повертаючись з фабрики «Мойдодир», яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , підійшов до свого транспортного засобу марки ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , де на землі поряд з вказаним автомобілем побачив згорток із фольги. Відкривши згорток ОСОБА_3 , в середині виявив порошкоподібну речовину білого кольору на його думку - «Амфетамін» і в цей час у нього виник умисел на незаконне придбання психотропної речовини, а саме амфетаміну, для особистого вживання без мети збуту.

Так, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та подальше зберігання психотропних речовин, діючи умисно, з метою власного вживання, без мети збуту, усвідомлюючи та передбачаючи, що в зазначеному вище згортку може знаходитися заборонена в обігу психотропна речовина, підняв із землі згорток із фольги та помістив його до лівої кишені свого верхнього одягу, тим самим почав незаконне зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено.

В подальшому цього ж дня, ОСОБА_3 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , продовжуючи свої злочинні дії, сів до свого транспортного засобу ВАЗ 2109 з держаними номерними знаками НОМЕР_1 , та направився до АДРЕСА_3 , таким чином здійснивши незаконне перевезення психотропних речовин.

Таким чином, ОСОБА_3 , незаконно придбав, зберігав та перевозив психотропну речовину, обіг якої обмежено - «амфетамін» для власного вживання, без мети збуту.

14.06.2024 в період часу з 21 год. 25 хв. по 22 год. 05 хв. під час затримання ОСОБА_3 , в порядку ст. 298-2 КПК України, біля кондитерської фабрики «Лагода», розташованої по АДРЕСА_3 у останнього проведено особистий обшук, у ході якого було вилучено належну йому порошкоподібну речовину, схожу на психотропну речовину - амфетамін, яку ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України « Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Згідно висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів від 19.06.2024, надана на дослідження порошкоподібна речовина світло-жовтого кольору містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну у речовині становить 1,765 г.

Амфетамін, згідно зі Списком № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 06.05.2000 №770 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 №1890; від 04.06.2008 №518; від 02.12.2009 №1298; від 31.05.2010 №373; від 05.01.2011 №4 та від 02.03.2011 №327; від 27.07.2011 №796; від 05.10.2011 №1050), є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Згідно з Таблицею №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», маса амфетаміну від 1,5 до 15,0 г - є великими розмірами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 309 ч. 2 КК України визнав повністю та пояснив, що він, повертаючись із фабрики Мойдодир, біля своєї машини знайшов згорток із фольги, який він підняв, а там знаходилася порошкоподібна речовина. Вказаний згорток він взяв для себе, мети збуту не мав. В цей же день був зупинений працівниками поліції, які і знайшли цей згорток. Він сильно шкодує за вчинене. Просить вибачення. Більше такого робити не буде.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 309 ч. 2 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: як незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується, обвинувачений винний та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно свідоцтва про народження обвинувачений ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вентспилс Латвія, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є особою без громадянства.

Згідно вимоги про судимість № 3646/109/1603/02-24 від 17.06.2024 р. станом на 17.06.2024 року ОСОБА_3 , згідно ст.. 89 КК України, визнається таким, що не має судимостей.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої Горохуватським старостинським округом Кагарлицької міської ради на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що гр. ОСОБА_3 прибув на територію Горохуватського старостинського округу в село Іванівка вул. Покровська буд. 23 Обухівського району Київської області у 1993 році. На даний час проживає без реєстрації АДРЕСА_1 . Громадянства України немає. Проживає в громадянському шлюбі, неповнолітніх дітей немає. Офіційного місця роботи немає. Скарг та компрометуючих матеріалів до старости сіл Горохуватка, Іванівка, Тарасівка останнім часом від жителів сіл не надходило.

Згідно довідки виконкому Кагарлицької міської ради гр.. ОСОБА_3 про те, що він дійсно проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації з 23.03.1993 року та навчався в Горохуватській загальноосвітній школі Кагарлицького району Київської області з 1993року по 1996 рік.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , є нетяжким злочином.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, а саме: має місце постійного проживання, згідно ст.. 89 КК України визнається таким, що не має судимостей, позитивно характеризується, наявності обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання та думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, а саме: призначення у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, з урахуванням висновку досудової доповіді, згідно якої було зроблено висновок про можливе виправлення без ізоляції від суспільства а відтак, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, беручи до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що він щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, беручі до уваги думку прокурора, який вважав можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, тобто прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А відтак, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст. 75 ч. 1 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом пробації за місцем проживання, роботи, або навчання засуджених.

Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з нього.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-24/35709-НЗПРАП від 19.06.2024 р. в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: оптичний диск формату DVD-R ємкістю 4,38 GВ, на якому мається відеофайл формату «МР4», з назвою «DSCN3688» розміром 452 864 Кб, який приєднано до кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний диск формату DVD-R ємкістю 4,38 GВ із двома відеофайлами формату «МР4», один з яких мас назву «0» та є розміром 338 144 Кб. з відеозаписом моменту зупинки транспортного засобу, а саме: автомобіля марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а другий має назву « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та є розміром 112 736 Кб. з відеозаписом моменту проведення поверхневої перевірки, в ході якої ОСОБА_3 самостійно дістав із кишені кофти згорток фольги,. в середині якого знаходилася біла порошкоподібна речовина, зі слів ОСОБА_3 амфетамін, який приєднано до кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження; порошкоподібну речовину, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 1,765 г та первинні пакування, після проведення експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-24/35709-НЗПРАП від 19.06.2024), які знаходяться всередині пакету з полімерного матеріалу з пояснювальними написами, яку передано на зберігання до кімнати речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити; диск DVD-R - 4,7 GВ, для лазерних систем зчитування із аудіо-відеофайлами формату «МР4», «00031» розміром 465 600 Кб та «00030» розміром 248 448 Кб подій за 04.07.2024 із відео фіксацією слідчого експерименту, який приєднано до кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1