Справа № 650/1327/24
провадження № 1-кп/650/293/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка засіданні в межах кримінального провадження № 0001616 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, депутатом будь-якого рівня не є, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185, частиною другою статті 289 КК України, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

На судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного відносно обвинуваченого вказавши в обґрунтування, що вказаний строк спливає, а ризики, що стали підставою для обрання даного запобіжного заходу не відпали.

Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечив, вказавши, що він не має наміру ухилятися від суду, а покладені на нього обов`язки може виконувати знаходячись під домашнім арештом. Погодився на розгляд клопотання прокурора за відсутності його захисника, оскільки знає, що останній призваний до лав ЗСУ.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розгляд цього питання має відбуватися за нормами глави 18 КПК України з обґрунтуванням наявності ризиків у кримінальному провадженні та необхідності подальшого застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За приписами частини п`ятої статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в статті 5 Конвенції, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Метою статті 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, який вимагає забезпечення покарання осіб, що вчинили злочин.

Відповідно до положень пункту 39 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті п`ятої Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

У справі «Хлєбік проти України» (Khlebik v. Ukraine), пункт 25) зазначено, що органам державної влади слід перевіряти чи відповідає суспільним інтересам продовження розгляду кримінальної справи щодо заявника за відсутності будь-яких перспектив прогресу у цьому провадженні і чи переважав такий інтерес шкоду, заподіяну заявнику продовженням провадження.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування, обрання іншого запобіжного заходу.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри (обвинувачення) та тяжкість інкримінованого злочину перестає бути підставою для позбавлення або обмеження свободи, і прокурор має навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою або під домашнім арештом. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному проваджені вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 185, частиною другою статті 289 КК України, санкція яких передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що відповідно до статті 183 КПК України передбачає можливість застосування до обвинуваченої особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07 лютого 2024 року відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 31 березня 2024 року включно, із визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який в подальшому ухвалою суду було продовжено 26 травня 2024 року, який в подальшому було продовжено до 29 червня 2024 року, який в подальшому було продовжено до 25 серпня 2024 року.

Відповідно до вищенаведеної ухвали слідчого судді відносно обвинуваченого було обрано вказаний запобіжний захід, за наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України. У зв`язку з не зменшенням цих ризиків в подальшому і продовжувався раніше обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід.

При розгляді даного питання суд брав до уваги обставини відповідно до яких було встановлено певний ступінь ризику переховування обвинуваченого від суду, ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Натомість при розгляді питання про продовження застосованого стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою вже в четверте, суд дійшов висновку про зменшення встановлених судом ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, та не підтвердження ризику незаконного впливу на потерпілого і свідків, у зв`язку з чим не вбачає підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Так, обвинувачений тримається під вартою з 07 лютого 2024 року, підготовче провадження у справі проведене 28 березня 2024 року, однак з об`єктивних причин суд не перейшов до стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Це було пов`язане як з організаційними питаннями щодо достави обвинуваченого до суду, так із позицією захисника, який неодноразово наполягав на відкладенні розгляду справи і який наразі не з`являється на судове засідання, що унеможливлює подальший розгляд справи. Тобто обвинувачений перебуває під вартою вже пів року, а судовий розгляд по суті ще не розпочався.

Щодо заявлених ризиків суд вважає доведеним ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим, у суду є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, визначений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України суд вважає недоведеним, оскільки прокурором не наведено конкретних доводів з цього приводу.

Ризик, визначений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд вважає доведеним, оскільки обвинувачений вчинив декілька злочинів, що може свідчити про систематичну його неправомірну поведінку.

Разом з чим, суд вважає, що наявні ризики із плином часу значно зменшилися, адже судом не було отримано нових даних про те, що обвинувачений вчиняв або вчиняє заходи спрямовані на його ухилення від суду, або вчинення ним неправомірної поведінки було пов`язане саме із обраним ним способом життя. Обвинувачений не заперечує фактів викрадення майна потерпілих та готовий відповідати перед законом. За йог позицією він намагався врятувати майно від його пошкодження.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого під вартою за наведених вище обставин буде суперечити положенням статті 5 Конвенції та статті 29 Конституції України, які гарантують право на свободу, а прокурор всупереч вимогам статті 194 КК України не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що продовжений щодо обвинуваченого запобіжний захід, який позбавляє його свободи, є занадто суворим та істотним чином порушує його права, а тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Зважаючи на продовження існування вказаних ризиків суд вважає, що ефективність кримінального провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків може бути забезпечена застосуванням більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього визначених частиною п`ятою статі 194 КПК України обов`язків зважаючи на вищенаведені обставини та відомості про особу обвинуваченого в цілому, наявність у нього місця проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

При цьому, суд вважає, що наявні підстави для застосування до обвинуваченого не цілодобового домашнього арешту, оскільки і за таких умов, за з`ясованих судом обставин, можливо буде запобігти встановленим судом ризикам, адже обвинувачений буде обмежений у пересуванні протягом певного періоду доби, коли можливо буде контролювати його поведінку і вчасно відреагувати на вчинення неправомірних дій.

З наведених підстав також слід виснувати про неможливість застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись вищенаведеними положеннями КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора залишити без задоволення.

Замінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 діб, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло в період часу з 21:00 год. до 06:00 год. наступного дня.

Для виконання запобіжного заходу покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

за викликом прибувати до суду;

не відлучатися з Бериславського району Херсонської області без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Попередити обвинуваченого, що в разі невиконання покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в будь-який час, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з під варти в залі суду.

Строк дії ухвали - до 05 жовтня 2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню, та не може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до пункту 1-1 частини другої статті 395 КПК України.

Повний текст ухвали складено 09 серпня 2024 року.

Суддя __________________ ОСОБА_1