Справа № 182/6301/24
Провадження № 1-кс/0182/1109/2024
У Х В А Л А

Іменем України

25.10.2024 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл..

ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2024 за №0001297 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Жовтневе, Генічеського району, Херсонської області, не працевлаштованого, з середньою освітою який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає: АДРЕСА_2 раніше судимого:

- 11.12.2014 року Нікопольським міськрайонним судом м. Нікополя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбутий термін 6 місяців за рішенням суду Нововоронцовського району, Херсонської області від 05.11.2013 року до відбуття покарання 8 років 6 місяці зарахування з 26.01.-11.12.2014 року. Прибув 30.10.2015 року Божковська ВК Полтавської області (№16). Перегляд вироку: 08.12.2016 Полтавський РС Полтавської області, визначення ст. 72 ч. 5 КК України: зарахувати термін тримання під вартою з 12.12.2014 до 07.05.2015 року. Перегляд вироку: 11.01.2017 Полтавський РС Полтавської області, визначення ст.. 72 ч. 5 КК України: зарахувати термін тримання під вартою з 26.01.2014 до 11.12.2014 року;

- 05.09.2018 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.12.2014 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до відбуття покарання 8 років 6 місяці позбавлення волі. 10.10.2018 року прибув до УВП-23 Полтавської області до Божковської ВК Полтавської області (№16). Вибув: 29.11.2018 року з УВП-23 Полтавської області до Вінницької УВП (№1). Прибув 10.02.2018 року Стрижавської ВК Вінницької області (№81) з Вінницької УВП (№1). Прибув 13.04.2021 року Херсонське СІЗО з Райковецького ВК Хмельницької області (№78);

- 07.09.2023 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років п.в., на підставі ст.75 КК України звільнено із іспитовим строком на 2 роки;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференцзв`язку),

підозрюваного ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в :

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2024 за №0001297 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 05.10.2024 у вечірній час, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 проходячи по АДРЕСА_3 , побачив раніше незнайомого ОСОБА_6 , сидів на лавці та поставив телефон на лавці поруч.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в цей же день та час, перебуваючи у вказаному місці, підійшов до ОСОБА_6 та скориставшись тим, що останній на нього уваги не звертає та за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, умисно, повторно з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А05s», чорного кольору, ринкова вартість якого згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/42436-ТВ від 18.10.2024 становить 4066,33 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на вищевказану суму.

В подальшому ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 05.10.2024 приблизно о 17:45 год., ОСОБА_5 знаходився за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , а саме грошових коштів з банківських карток АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які належить ОСОБА_6 , шляхом перерахування грошових коштів потерпілого на іншу банківську картку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день та час, ОСОБА_5 , в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , домовившись із своїм знайомим ОСОБА_7 про можливість перевести через мобільний додаток банку на його банківську картку грошові кошти та потім зняти їх у банкоматі, при цьому не повідомивши ОСОБА_7 про незаконне використання з цією метою доступу банківських карток ОСОБА_6 з метою підготовки коштів для викрадення, маючи вільний доступ до мобільного телефону «Samsung» моделі «А05s» з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером телефону НОМЕР_3 , IMEI1: НОМЕР_4 IMEI2: НОМЕР_5 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , та натиснувши клавішу на вказаному мобільному телефоні, на якому не було коду блокування, побачив у вищевказаному мобільному телефоні мобільний застосунок «Privat24», після чого шляхом підбору пароля зайшов в акаунт ОСОБА_6 в автоматизованій інформаційній системі «Privat24» АТ «Приват Банк» та з банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , з метою подальшого викрадення перевів на банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 грошові коштами у сумі 18633,18 грн. шляхом здійснення 6 операцій:

-05.10.2024 о 17:45 год. грошові кошти у сумі 3013,08грн. (комісія за операцію склала 90,45грн.);

-05.10.2024 о 17:54 год. грошові кошти у сумі 3013,08грн. (комісія за операцію склала 90,45грн.);

-05.10.2024 о 17:55 год. грошові кошти у сумі 3013,08грн. (комісія за операцію склала 90,45грн.);

-05.10.2024 о 18:01 год. грошові кошти у сумі 3013,08грн. (комісія за операцію склала 90,45грн.);

-05.10.2024 о 18:09 год. грошові кошти у сумі 3013,08грн. (комісія за операцію склала 90,45грн.).

Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , 05.10.2024 в період з 17:53 до 18:12 повторно, умисно, незаконно, з корисливих мотивів, з банківську картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 таємно викрав, а саме перевів з метою подальшого зняття, на банківську картку № НОМЕР_6 , яка належить його знайомому ОСОБА_7 , який не усвідомлював факту викрадення майна ОСОБА_6 6 операціями, а саме:

?05.10.2024 о 17:53 год. грошові кошти у сумі 2512,50грн. (комісія за операцію склала 12,50грн.);

?05.10.2024 о 17:54 год. грошові кошти у сумі 2914,50 грн. (комісія за операцію склала 14,50грн.);

?05.10.2024 о 17:56 год. грошові кошти у сумі 3015,00 грн. (комісія за операцію склала 15,00грн.);

?05.10.2024 о 18:08 год. грошові кошти у сумі 5929, . (комісія за операцію склала 29,50грн.);

?05.10.2024 о 18:10 год. грошові кошти у сумі 3015,00 грн. (комісія за операцію склала 15,00грн.);

?05.10.2024 о 18:12 год. грошові кошти у сумі 3015,00 грн. (комісія за операцію склала 15,00грн.).

Таким чином, ОСОБА_5 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав з банківських карток АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які належить потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 20401грн. 50коп. (з урахуванням комісії 101 грн.50 коп.), чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 20 503,00 грн.

Вказані умисні дії ОСОБА_5 , підпадають під ознаки кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 років до 8 років.

Вина ОСОБА_5 у скоєному ним суспільно небезпечному діянні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту потерпілого, протоколами допитів свідків, протоколом огляду предмета, висновком експертизи, іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідне забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також те, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, аналогічні тим, у якому підозрюється, виникла необхідність у обранні запобіжного заходу.

ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, у вчиненні якого він підозрюється, може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що може спонукати його переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_5 не має постійного джерела доходу, що може спонукати останнього вчинити інші кримінальні правопорушення, аналогічне тому, у якому він підозрюється.

ОСОБА_5 умисно вчинив корисливий злочин, тому виникла наявна необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для ОСОБА_5 строком на 2 місяці.

Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, неможливо, оскільки:

- застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України;

- у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, застави, ОСОБА_5 може покинути відоме слідству його місце перебування, внаслідок чого прокурор не зможе фактично контролювати його виконання;

- під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_5 комусь на поруки, що виключає передачу його на поруки.

Крім цього, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, можливо, враховуючи те, що за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років, то дотримується обов`язкова умова призначення даного запобіжного заходу, передбачена ч.2 ст. 181 КПК України, тобто передбачено законом покарання у виді позбавлення волі.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення, усвідомлюючи наслідки скоєного ним злочину, що може спонукати його переховуватися від органів досудового розслідування та суду, щоб забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти зазначеним ризикам, слідчий і звернувся до слідчого судді з клопотання про застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Прокурор вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також є ризики, зазначені у клопотанні. Просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не заперечував.

Вислухавши прокурора, підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як вбачається з наданих копій матеріалів, а саме Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про вчинені кримінальні правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.4 ст. 185 КК України, внесені до ЄРДР за № 0001297.

23 жовтня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, однією з підстав є саме обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка, власне, випливає зі змісту процесуального рішення повідомлення про підозру.

Наявність обґрунтованої підозри є умовою законності застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Звертаючись до практики ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy), «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану» (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan), «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), зазначається, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ця особа могла вчинити злочин. Факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи, тобто мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: протоколом допиту потерпілого, протоколами допитів свідків, протоколом огляду предмета, висновком експертизи, іншими матеріалами кримінального провадження.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що повідомлена ОСОБА_5 підозра на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні слідчого і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1статті 177 КПК України).

Так, у клопотанні слідчим заявлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від органу досудового розслідування та суду; вчинення інших кримінальних правопорушень, аналогічних тому у якому підозрюється.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає, що заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органу досудового розслідування та/або суду) об`єктивно існує, бо підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком до 8-ми років, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрювана може втекти.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, аналогічного тим, у яких підозрюється.

На обґрунтування вказаного ризику слідчим у клопотанні зазначено, що злочин у якому ОСОБА_5 підозрюється, вчинено ним з корисливих мотивів, він не має постійного місця роботи та законних джерел доходів.

З огляду на вищевказане, існування даного ризику не виключається.

Зазначена позиція не суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки мова йде про ймовірну можливість особи вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а не про звинувачення особи у вчиненні кримінальних правопорушень.

Отже, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, аналогічного тим, у яких підозрюється. Вказаний ризик на даному етапі досудового розслідування існує.

Враховуючи положення ст. 176-178 КПК України, слідчий суддя вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, т.я. у оточенні підозрюваного немає осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; грошових коштів для виплати застави він не має; злочини вчинено ним в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя вважає необхідним застосувати умови домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_5 залишати місце постійного проживання у нічний час доби.

Також слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п. 1), 3) ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 176-178, 181, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2024 за №0001297 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому в період часу з 22-00 до 06-00 год. наступної доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровської обл.

Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 25 грудня 2024 року і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює слідчий, а коли справа перебуває в провадженні суду прокурор.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1