Провадження № 1-«кс»/522/5661/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС - криміналіта слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської окружної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000355 від 16.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Так, в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене 16.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження досліджуються обставини щодо вчинення громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого на шкоду обороноздатності та державній безпеці України: надання представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, 14.08.2024 о 08 год 10 хв. ОСОБА_5 в порядку ст. 208, 615 КПК України, затримано посадовою особою слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, при цьому санкція даної статті передбачає можливість призначити покарання у вигляді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Під час досудового розслідування, згідно відповіді національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів № 4367-24-24/5дск від 11.09.2024, встановлено, що у власності громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України у формі ІД картки НОМЕР_1 від 08.12.2021, РНОКПП НОМЕР_2, перебуває 1/3 та 2/3 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Прокурор та слідчий до суду не з`явились. Прокурор надав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримав та просить задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого та прокурора.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, слідчим не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 10.10.2024 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) не належить підозрюваній ОСОБА_5 .

В клопотанні жодним чином не зазначено про причетність власника майна до вказаного кримінального провадження.

У зв`язку з чим, доводи про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.

При цьому, задоволення клопотання про накладення арешту, може призвести до суттєвого порушення Конституційних прав та інтересів його законних власників, що є неприпустимим.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилучено майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС - криміналіта слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської окружної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000005 від 03.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: