У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0002252, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваної

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Городнє, Болградського р-ну., Одеської обл., громадянки України, українки за національністю, тимчасово не працюючої, не заміжньої, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0002252, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідування встановлено, що 06.12.2024, приблизно о 00 годині 06 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщені квартири за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_8 , переслідуючи мету умисного спричинення тілесних ушкоджень, нанесла останньому удар ножом в область живота, в результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді колота різаної (проникаючої) рани передньої черевної стінки.

06.12.2024 ОСОБА_4 було повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий зазначає, що у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Городнє, Болградського р-ну., Одеської обл., громадянка України, українка за національністю, тимчасово не працююча, не заміжня, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

У клопотанні містяться покликання на положення ч. 1 ст. 177,178, 3 ст. 183, 184 КПК України.

При цьому слідчий зазначає про те, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними, а саме: протоколом обшуку від 06.12.2024; протоколом огляду місця події від 06.12.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; довідкою з травматологічного пункту на гр. ОСОБА_8 , тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У клопотанні вказано на те, що враховуючи той факт, що скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим.

Крім того, враховуючи те, що підозрювана ОСОБА_4 ніде не працює, а від так її майновий стан залишається незадовільним, тому відносно неї не представляється можливим обрати запобіжний захід у вигляді застави.

Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не надається можливим, оскільки остання розуміючи невідворотність призначення їй покарання терміном від 5 до 8 років позбавлення волі за вчинене нею тяжкого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 може зникнути від слідства і суду.

Слідчий зазначає, що вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.

З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.

У клопотанні вказано на те, що відповідно до вимог п.4 ч.1. ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може:

переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема це підтверджується тим, що ОСОБА_4 вчинила умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, санкція за вчинення якого, згідно ч. 1 ст. 121 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому існують ризики, що вона не буде виконувати покладені на неї обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує їй у разі визнання винною;

незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ним показань на свою користь. Це підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває та остання має реальну можливість спілкуватися з ним, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до потерпілого даного кримінального провадження;

вчинити інше кримінальне правопорушення;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підтверджується тим, що остання усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання її винною, може вдатися до дій які будуть перешкоджати тим чи іншим чином органу досудового розслідування здобути докази злочинної поведінки останнього.

Слідчий зазначає, що приймаючи до уваги вищевикладене, а також відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_4 , зокрема те, що остання ніде не працю, а від так майновий стан її залишається незадовільним, а також те, що скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а тому, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на неї обов`язків, а також запобігання ризикам: спробам переховуватися від органу досудового розслідування і суду та незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, з метою відмови останнього від дачі правдивих свідчень, а також з метою запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень та враховуючи те, що підстав для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у слідства не має та менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а тому, необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 181, 184, 194,197 та 199 КПК України, слідчий просить: застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Городнє, Болградського р-ну., Одеської обл., громадянки України, українки за національністю, тимчасово не працюючої, не заміжньої, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив задоволити, обрати щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення. Просив долучити до матеріалів клопотання копії: протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ( або таке що готується) від 06.12.2024, протоколу допиту потерпілого; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 06.12.2024 №664 за результатами огляду підозрюваної ОСОБА_4 .

Захисник підозрюваної заперечував щодо обрання стосовно підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказував на те, що можливим є застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

Підозрювана у судовому засіданні заперечила проти задоволення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила відпустити її під домашній арешт. Повідомила, що у неї на утриманні перебуває неповнолітня донка, яка проживає разом із нею, та 06.12.2024 перебувала вдома.

Слідчий суддя заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання доходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що 06.12.2024, приблизно о 00 годині 06 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщені квартири за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_8 , переслідуючи мету умисного спричинення тілесних ушкоджень, нанесла останньому удар ножом в область живота, в результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді колота різаної (проникаючої) рани передньої черевної стінки.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Городнє, Болградського р-ну., Одеської обл., громадянка України, українка за національністю, тимчасово не працююча, не заміжня, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України, вручено останній 06.12.2024.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними, а саме: протоколом обшуку від 06.12.2024; протоколом огляду місця події від 06.12.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; довідкою з травматологічного пункту на гр. ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого від 06.12.2024; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.12.2024 №664.

Згідно протоколу затримання (копія наявна в матеріалах справи) ОСОБА_4 затримано 06.12.2024 о 03 год. 50 хв. в м. Ужгород, просп.. Свободи, 40/12.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку об`єктивність підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Разом із тим, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання до нього запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів, наданих слідчим на обґрунтування клопотання, зазначені у ньому обставини підозри мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання обґрунтовано, а прокурором в судовому засіданні доведено, наявність ризику незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ним показань на свою користь. Це підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває та остання має реальну можливість спілкуватися з ним, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до потерпілого у даному кримінальному провадженні.

При встановленні наявності вказаного ризику слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків, потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При розгляді клопотання слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність ризику того, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема це підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, санкція за вчинення якого, згідно ч. 1 ст. 121 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому існують ризики, що вона не буде виконувати покладені на неї обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує їй у разі визнання винною.

Тобто, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, а також переховуватись на території України.

Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому тяжкість покарання слідчий суддя оцінює в сукупності з іншими факторами, які можуть підтвердити ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, зокрема, що підозрюваний не має офіційного місця роботи та постійного джерела доходу. Вказане дає підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення може безперешкодно залишити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду не лише на території інших країн, а й на території України. Відтак слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

При цьому слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків того, що підозрювана може: вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підтверджується це тим, що остання усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання її винною, може вдатися до дій які будуть перешкоджати тим чи іншим чином органу досудового розслідування здобути докази злочинної поведінки останньої.

Співставлення негативних для підозрюваної наслідків переховування у вигляді її покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором її винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Слідчий суддя зауважує, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. У відповідності до змісту ст.368 КПК, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» дав визначення терміну «обґрунтована підозра», вказавши, що це означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин.

На переконання слідчого судді, зібрані органом досудового розслідування докази, на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в інкримінованому їй злочині.

Таким чином, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її виною у його вчиненні ( тяжкий злочин), що їй 06.12.2024 повідомлено про підозру (затримано того ж дня за місцем проживання), тобто є підстави вважати, що вона, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, та враховуючи, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризику переховування та впливу на потерпілого у кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинені нею діяння.

Крім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваної яка є особою молодого віку, має постійне місце проживання, тимчасово не працю, зі слів працює дистанційно, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, має на утриманні неповнолітню доньку, відомостей про наявність у неї захворювань, її медичного стану, перебування у неї на триманні інших осіб, в тому числі недієздатних, слідчому судді в судовому засіданні не надано.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне:

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя звертає увагу на спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, за допомогою застосування до підозрюваного, заходу забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в якому він підозрюється.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, враховуючи обставини кримінального правопорушення, характер кримінального правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_4 слідчий суддя вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної особи.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження та що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Частиною 3 статті 183 КПК України, передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.1 ч. 4 вказаної норми, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зазначена норма закону не містить прямої заборони визначити розмір застави у такому випадку, а лише надає суду таке право, при цьому слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.

Слідчий суддя враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_4 об`єктивно підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Згідно диспозиції вказаної норми, кримінальна відповідальність настає за: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Разом з тим, слідчий суддя враховує ту обставину, що підозрювана згідно наявного в матеріалах клопотання висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.12.2024 №664, перебувала у стані алкогольного сп`яніння з результатом у 2,44 проміле. Крім цього, згідно наявних в матеріалах клопотання доказів, як вбачається ОСОБА_4 після нанесення удару ножем потерпілому не викликала швидку допомогу, а потерпілим самостійно здійснювався такий виклик.

Слідчим суддею враховані конкретні обставини справи, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , враховує також, що вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, отже, задовольняючи клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне не визначити підозрюваній розмір застави.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про обрання підозрюваному, запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Поряд з цим, у судовому засіданні підозрювана ОСОБА_4 повідомила про те, що на її утриманні та разом із нею проживає її неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується також показами потерпілого. Поряд з цим, відомостей про батька неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або інших близьких родичів проживаючих разом з неповнолітньою, слідчому судді не надано.

Згідно ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно зі ст.5 Сімейного кодексу України, саме батькам надається переважне право особистого виховання дітей. Батьків малолітніх або неповнолітніх дітей можуть тимчасово позбавити права на особисте виховання їх дітей, у разі затримання та підозри або обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення.

Згідно Закону України «Про охорону дитинства», «Про соціальний захист дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», Постанови КМУ №866 від 24.09.2008 р., тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснює служба у справах дітей за місцем виявлення такої дитини.

Стаття 20 Конвенції про права дитини зазначає, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, або яка у найвищих її інтересах не може бути залишена у такому оточенні, має право на особистий захист і допомогу з боку держави.

У Рішенні від 01.02.2018 р. у справі «Hadzhieva v. Bulgaria» Європейський Суд з праві людини відзначив, що «влада несе відповідальність за те, щоб або дати батькам можливість організувати догляд за нею з моменту узяття під варту, або потурбуватися про стан дитини з власної ініціативи». Встановивши, що неповнолітня особа залишилася без нагляду, влада зобов`язана надати дитині допомогу та підтримку - або в її будинку, або в прийомній сім`ї, або в спеціалізованій установі. Це зобов`язання виникає з моменту взяття батьків під варту.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» діти, які залишилися без піклування у зв`язку із відбуванням покарання батьками в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, належать до категорії «діти, позбавлені батьківського піклування».

Законодавчо закріплений імператив щодо необхідності повідомлення органами внутрішніх справ та іншими уповноваженими особами й установами про таких неповнолітніх служб у справах дітей за фактичним місцезнаходженням дітей. Особа, якій стало відомо про дитину, котра залишилася без батьківського піклування, зобов`язана негайно повідомити про таку дитину службу у справах дітей або уповноважений орган Національної поліції за місцем її перебування.

З метою створення належних умов для забезпечення реалізації прав кожної дитини на виховання в сім`ї, підтримки сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах та захисту прав дітей у таких сім`ях служби у справах дітей взаємодіють із суб`єктами соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю. Служба у справах дітей повинна дотримуватися законодавства України та в повній мірі захищати інтереси дітей.

А тому, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_4 , дитина, якої перебуває на утриманні підозрюваної, а саме - одна неповнолітня донька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування якої на даний час з`ясовується органом досудового розслідування, залишається без догляду у зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу. Тому, слідчий суддя має підстави для звернення до Органу опіки та піклування за місцем знаходження та проживання дитини для вжиття необхідних заходів щодо тимчасового влаштування дитини.

Враховуючи, що неповнолітня дитина підозрюваної залишається без батьківського нагляду та опіки, відповідно до положень ч.9 ст. 194 КПК України слід зобов`язати прокурора ОСОБА_10 повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування дитини підозрюваної ОСОБА_4 , неповнолітньої доньки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про факт її залишення без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її матері, а також органу опіки та піклування невідкладно після тимчасового влаштування дитини, залишеної без батьківського піклування, інформувати слідчого, прокурора, слідчого суддю про місце проживання (перебування) дитини.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0002252, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Городнє, Болградського р-ну., Одеської обл., громадянки України, українки за національністю, тимчасово не працюючої, не заміжньої, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,- запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 27.12.2024 року, без визначення розміру застави.

Зобов`язати прокурора ОСОБА_3 повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування дитини підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про факт її залишення без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її матері.

Органу опіки та піклування невідкладно після тимчасового влаштування дитини, залишеної без батьківського піклування, інформувати слідчого, прокурора, слідчого суддю про місце проживання (перебування) дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1