Справа № 131/733/24
Провадження № 1-кп/131/48/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2023 р. за № 0000510 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна загальна середня, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, інваліда ІІІ групи, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

представник потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 року приблизно о 15:00 годині водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,0%о) та керуючи належним йому технічно справним автомобілем «HYUNDAI» «GETZ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год в смт. Дашів Гайсинського району Вінницької області зі сторони с. Шабельня Гайсинського району в напрямку центру смт. Дашів по вологому покриттю проїзної частини автодороги з двостороннім рухом, без дорожньої розмітки, по АДРЕСА_2 , на заокругленні проїзної частини праворуч за напрямком руху, діючи необережно, не вибравши безпечної швидкості та не врахувавши дорожню обстановку, не переконавшись у безпечності свого маневру і що це не створить перешкоди іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, тобто допустив порушення вимог пунктів 10.1, 11.1, 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), якими передбачено: п. 10.1 - «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 11.1 - «кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1,5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними», п. 11.3 - «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», п. 12.1 - «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та допустив зіткнення з електроскутером «AIMA» без реєстраційних номерів під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій електроскутера «AIMA» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в ділянці голови та правого стегна, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та тілесне ушкодження у вигляді перелому великого крила основної кістки без зміщення уламків, що відноситься до категорії середнього ступеня тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Порушення вимог п.п. 10.1, 11.1, 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

24 липня 2024 року між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим у відповідності до вимог ст. 471 КПК України. Згідно цієї угоди обвинувачений повністю відшкодував потерпілій витрати на лікування, заподіяну матеріальну та моральну шкоду.

Згідно даної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті. Інші учасники, також не оспорювали викладені обставини.

Злочин кваліфіковано за частиною 1 статті 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій легкі тілесне ушкодження.

Також, сторони угоди визнають правильність кваліфікацій дій ОСОБА_3 та узгоджене сторонами покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинене кримінальне правопорушення, за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000, грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Положеннями ч. 1 ст. 469 КПК України, передбачено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання угоди та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний в результаті затвердження угоди про примирення судом, свою вину визнав повністю за викладених в обвинувальному акті обставинах та зазначив, що угода про примирення є добровільною та наполягав на затвердженні угоди про примирення.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять суд затвердити угоду про примирення, призначити визначене в угоді покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 , зазначила, що наслідки затвердження угоди про примирення їй зрозумілі, угоду про примирення укладено добровільно, та просила суд затвердити угоду про примирення, оскільки претензій до обвинуваченого вона не має.

Представник потерпілої ОСОБА_8 просить затвердити угоду та призначити покарання, визначене у ній.

Прокурор ОСОБА_4 заперечує щодо затвердження угоди між обвинуваченим та потерпілою, оскільки вважає, що нанесена шкода суспільним інтересам.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених ч. 3 ст. 475 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений визнає беззастережно.

Щодо тверджень прокурора проте, що у даному кримінальному провадженні укладання угоди про примирення є неможливим, оскільки кримінальним правопорушенням завдано шкоду суспільним інтересам, суд вважає їх необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, судом встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 , пов`язаних із порушенням правил дорожнього руху, безпосередню шкоду завдано саме потерпілій ОСОБА_7 , та не завдано будь-якої реальної шкоди суспільним інтересам.

У судовому засіданні встановлено, що угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим укладена добровільно без застосування насильства, примусу, погроз, дана угода відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Одночасно потерпілій судом роз`яснені наслідки затвердження угоди про примирення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Також, судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України, щодо змісту та порядку укладення угоди та КК України, щодо узгодженої міри покарання. Підстав для відмови в її затверджені не встановлено.

Крім того, судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є інвалідом 3 групи, одруженого, маючого на утриманні дружину та малолітню доньку, за місцем проживання характеризується посередньо, який раніше не судимий, відомості про перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, та обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, надання допомоги потерпілій відразу після події ДТП, та відсутність обставин відповідно до ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути судові витрати у справі на залучення експертів, які становлять 10601,92 грн.

Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана. Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався та клопотань прокурора щодо його застосування не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 474, 475 КПК України та ст. 65,100 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 24 липня 2024 року, укладену між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 від 26 грудня 2023 року.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в кримінальному провадженні в сумі 10601,92 (десять тисяч шістсот однієї гривні 92 коп).

Речові докази по кримінальному провадженню №0000510, а саме: автомобіль «Hyundai» «Getz» з д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на арештмайданчику Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику ОСОБА_3 , електроскутер «АІМА», який знаходиться на арештмайданчику Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику ОСОБА_7 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року скасувати.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з дня його проголошенні з підстав, передбачених ст.ст. 394, 473 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копії вироку суду негайно після його проголошення вручити потерпілій, обвинуваченому та прокурору.

Суддя: