У Х В А Л А Справа № 932/8051/24

Іменем України Провадження № 1-кс/932/2716/24

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002982, -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , що погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , у якому слідчий прохає накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження на об`єкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24).

В обґрунтування клопотання слідча зазначила, що у провадженні слідчого відділу ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002982, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

З огляду на те, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24), є предметом злочину, 09.09.2024 року слідчим було винесено постанову про визнання її речовим доказом.

З метою збереження речового доказу слідчий звернувся до суду зі вказаним клопотанням.

Слідча у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд клопотання у її відсутність.

Власник майна, яке тимчасово вилученим не є, у судове засідання у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України не викликався, з метою забезпечення арешту майна та з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, які свідчать про можливість продовження протиправної діяльності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розгляд клопотання про арешт майна у відсутність слідчого.

Розглянувши клопотання, дослідивши долучені до нього додатки, приходжу до висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів, долучених до клопотання, вбачається, що слідчою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002982 від 29.08.2024 року, яке відкрито за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.09.2024 року, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002982.

Відповідно до наданих до клопотання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 .

Оскільки квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально протиправних дій, погоджуюсь із висновком слідчої про її відповідність ознакам речових доказів, що визначені у ст. 98 КПК України.

Через те, що квартира є речовим доказом по кримінальному провадженню, а також є предметом злочинного посягання, вона може бути неодноразово відчужена на користь третіх осіб, а тому клопотання слідчого про накладення арешту на неї у вигляді заборони на відчуження підлягає задоволенню. Однак, оскільки квартира є житловими приміщеннями, підстав для накладення на неї арешту у вигляді заборони на розпорядження не вбачаю.

Так, внаслідок того, що досудове слідство тільки розпочато, необхідні слідчі дії ще не проведенні, існують ризики у вигляді можливого приховування, втрати, знищення, перетворення майна його власником.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За вказаних вище підстав, клопотання слідчої підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчої СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002982 задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24), власником якої є ОСОБА_5 , шляхом заборони на її відчуження.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1