Справа № 362/3001/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4466/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Кримінальне провадження №0000077 закрито. Ухвалою вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 415 КК України, за таких обставин.

12 січня 2024 року приблизно о 15:40 солдат ОСОБА_7 , керуючи технічно справним вантажним фургоном марки «NISAN NP300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відноситься до транспортних машин, призначених для перевезення особового складу та матеріальних засобів, та належить військовій частині НОМЕР_2 , рухаючись на 35 км + 300 м. автодороги М-05, сполученням Київ-Одеса, що знаходиться в межах Фастівського району Київської області, в напрямку до м. Біла Церква, в порушення вимог пунктів 12.9 (б), 1.5, 2.3(д), 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, при виявленні перешкоди для свого руху у вигляді автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який завершив маневр перестроювання з правої смуги для руху в ліву смугу та продовжував рухатися попереду попутно з ним в межах його смуги для руху та якого водій ОСОБА_7 був об?єктивно спроможний виявити, та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля «NISAN NP300» реєстраційний номер НОМЕР_4 , з «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_5 . B результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки: переломи 7-8 ребер ліворуч, 5-6 ребер праворуч, лівобічний середній згорнутий гемоторакс, лінійний надрив плеври верхньої частки лівої легені, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 (д), 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

28.05.2024 року в підготовчому судовому засіданні Васильківського міськрайонного суду Київської області сторона захисту заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Ухвалою суду клопотання захисника задоволено та звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 415 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України, на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суд, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, керувався тим, що особа вчинила злочин, який класифікується як злочин невеликої тяжкості вперше, примирився з потерпілим та повністю відшкодував заподіяну шкоду.

Проте, суд не надав належної оцінки тій обставині,що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України, є установлений порядок водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, а спричинена конкретній особі шкода є лише проявом посягання на додатковий об`єкт. У зв`язку з чим вважає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим можливе лише тоді, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам фізичної особи та жодним чином не стосується публічних інтересів.

Зазначає, що суд помилково застосував ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, враховуючи лише додатковий об`єкт - здоров`я та життя потерпілого, та проігнорував те, що протиправними злочинними діями винної особи заподіяно шкоду, в першу чергу, суспільним відносинам, що виникають у процесі проходження служби різними категоріями військовослужбовців, їх службової і бойової діяльності і регламентованих нормами права, підзаконними нормативно правовими актами, тобто, судом не враховано, що існує два об`єкти посягання, щодо яких вчинено злочин, а тому закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України є необґрунтованим, оскільки завдано шкоду не лише додатковому об`єкту, а і основному.

Вважає, що позиція потерпілого щодо його примирення з обвинуваченим та відшкодуванням йому збитків не мають вирішального значення для закриття провадження за ч.1 ст.415 КК України з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 діяння у сфері кримінальних правопорушень проти встановленого законодавством порядку несення військової служби, що має підвищений рівень суспільної небезпеки в умовах воєнного стану, тому вважає, що в даному випадку обгрунтованою підставою для закриття кримінального провадження має бути ст. 45 КК України.

Обвинувачений та захисник в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені, за інформацією прокурора ОСОБА_7 в даний час перебуває у зоні бойових дій.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Диспозиція вказаної статті передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель потерпілого.

Основним безпосереднім об`єктом є установлений порядок водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що забезпечує безпеку їх руху для людей, майна та боєготовності військ. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи.

Відповідно до обвинувачення, сформульованому в обвинувальному акті, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, керував транспортним засобом «NISAN NP300», що відноситься до транспортних машин, призначених для перевезення особового складу та матеріальних засобів, та порушив 1.5, 2.3 (д), 12.3, 12.9 (б) ПДР, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до вимог ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Колегія суддів звертає увагу, що формулювання обвинувачення не містить зазначення про те, що діями ОСОБА_7 заподіяна шкода основному безпосередньому об`єкту кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, а єдиним потерпілим у кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_8 , здоров`ю якого була заподіяна шкода.

Установивши у підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив необережний нетяжкий злочин, примирився з потерпілим і відшкодував завдану шкоду, суд першої інстанції вірно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 46 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК України.

Доводи прокурора, що діями обвинуваченого ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем, заподіяно шкоди суспільним відносинам, що виникають в процесі проходження служби різними категоріями військовослужбовців, їх службової і бойової діяльності і регламентованих нормами права, підзаконними нормативними актами, колегія суддів вважає такими, що не є слушними, оскільки обвинувачення у заподіянні шкоди суспільним інтересам не висувалося.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що ст.46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочинів за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності з роз`ясненнями, що містяться у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, за наявності умов,передбачених у ст.46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Твердження прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.46 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли слугувати підставами для безумовного скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: