В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1323/24

Провадження № 1-кп/348/296/24

22 жовтня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000085 від 09.03.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації - водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з військовим званням «солдат», розлученого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.2861 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дії, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

17.02.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 було призвано на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2023 року за № 9 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини і призначено на посаду водія 3-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти вказаної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальне правопорушення.

Зокрема, 08.03.2024 року близько 13 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, в світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевозячи в салоні даного автомобіля двох пасажирів: ОСОБА_6 , який був не пристебнутий ременем безпеки і знаходився на передньому пасажирському сидінні, та ОСОБА_7 , рухався ділянкою автодороги С-09-09-06 сполученням «Битків - Білозорина» у напрямку центру смт.Битків, Надвірнянського району Івано-Франківської області із двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, та заокруглення у ліву сторону, і знаходиться поблизу продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що по АДРЕСА_1 , тобто в межах населеного пункту.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи водієм транспортного засобу, порушив ряд вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

- згідно п.1.5 Розділу 1 ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- відповідно до п.1.10 Розділу 1 ПДР, безпечна швидкість - це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней);

- згідно пп.«б» п.2.3 Розділу 2 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- у відповідності до пп.«в» п.2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки;

- відповідно до пп.«д» п.2.3 Розділу 2 ПДР, водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- згідно пп.«а» п.2.9 Розділу 2 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- відповідно до п.12.1 Розділу 12 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Однак, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи водієм транспортного засобу, діючи всупереч наведеним нормативним вимогам, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, рухаючись вищезгаданим автомобілем вищевказаною ділянкою автодороги С-09-09-06 сполученням «Битків - Білозорина» у напрямку центру смт.Битків, Надвірнянського району Івано-Франківської області із двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги в умовах її заокруглення ліворуч по напрямку його руху, внаслідок чого без причин технічного характеру втратив керованість над вказаним автомобілем та допустив занос автомобіля і ковзне зіткнення з нерухомим автомобілем марки «Renault» моделі «Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , після чого виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де автомобіль зіткнувся із бетонною огорожею домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_5 вказаних пунктів ПДР сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажиру автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої травми ділянки правого кульшового суглобу у вигляді вивиху головки стегнової кістки, уламкового перелому вертлюгової западини, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що 08.03.2024 року приблизно о 13-14 год., точну годину не пригадує, він їхав на автомобілі марки «ВАЗ 2107», яким він користується на підставі доручення, до своєї мами, яка проживає в АДРЕСА_1 . За кермом він перебував у стані алкогольного сп`яніння, бо зранку з товаришами вживав алкогольні напої. В салоні автомобіля на задньому пасажирському місці сидів його знайомий ОСОБА_7 .

Зазначає, що їдучи в с.Битків по дорозі він підібрав пасажира, а саме потерпілого ОСОБА_6 , який сів спереду на пасажирське сидіння.

Рухаючись по дорозі в с.Битків, поблизу магазину «Центральний» він на ділянці дороги з поворотом не впорався з керуванням, оскільки перевищив швидкість, і врізався в бетонну огорожу в результаті чого автомобіль перекинувся на правий бік. Відповідно, транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, оскільки ні він, ні пасажир не були пристебнуті ременем безпеки.

Вказує, що з машини їх витягували, однак він цього уже не пам`ятає, бо вже втратив свідомість. Прийшов до свідомості на наступний день в обласній клінічній лікарні.

Стверджує, що на даний час він повністю відшкодував спричинену потерпілому шкоду, який будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до нього немає.

Усвідомлює, що керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і порушивши Правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, він вчинив злочин. Просить суд суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаюється. Запевнив суд, що подібного більше не повторить.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали надані прокурором, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.2861 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також роз`яснення, що містяться п.п.20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце реєстрації та проживання, за якими характеризуються посередньо, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність до нього матеріальних чи моральних претензій з боку потерпілого, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується відповідною довідкою, яка міститься в матерілах провадження.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.2861 КК України, в межах, встановлених в санкції відповідної частини даної статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід визначити іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_5 під час іспитового строку слід покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Натомість, призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року із наступними змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Пунктом 5 вказаної постанови судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання, визначеного у санкції ч.1 ст.2861 КК України, а саме у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд констатує наступне.

Як зазначено вище, згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.52 КК України визначено, що додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні так і додаткові покарання.

На переконання суду, враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення ним злочину, суд приходить до висновку про необхідність призначення в даному випадку ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи вищенаведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Отже, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, взявши до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Разом з тим, у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, вирішенню підлягає питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

З даного приводу, суд констатує наступне:

Згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 від 13.03.2024 року на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , а також на автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , було накладено арешт у виді заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_11 від 16.04.2024 року частково скасовано арешт в частині заборони права користування автомобілем марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 та зобов`язано старшого слідчого СВ Надвірнянського РВП передати його останній як володільцю на відповідальне зберігання.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тому, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 від 13.03.2024 року на автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , слід скасувати в частині заборони права відчуження та розпорядження, оскільки в частині права користування зазначений арешт на даний час скасовано.

Крім того, слід повністю скасувати арешт, накладений згідно вказаної ухвали слідчого судді на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Питання щодо речових доказів належить вирішити керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000085 від 09.03.2024 року не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 174, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.2861 КК України та призначити йому покарання 1 (один) рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 , в користь держави 9844 грн. 64 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судових експертиз: судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», висновок експерта №СЕ-19/109-24/3653-ІТ від 15.04.2024 року, вартістю 3029 грн. 12 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», висновок експерта №СЕ-19/109-24/3910-ІТ від 04.04.2024 року, вартістю 3029 грн. 12 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму ДТП», висновок експерта №СЕ-19/109-24/5897-ІТ від 21.05.2024 року, вартістю 3786 грн. 40 коп.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 від 13.03.2024 року на автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в частині заборони відчуження та розпорядження скасувати.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 від 13.03.2024 року на автомобіль марки автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження зазначеним майном скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_11 від 16.04.2024 року переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , після набрання даним вироком законної сили повернути власнику: ОСОБА_10 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 .

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 від 13.03.2024 року зберігається на території зберігання тимчасово вилученого майна, що за адресою: АДРЕСА_1 , після набрання даним вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованому та жителю: АДРЕСА_1 , як законному володільцю.

Речові докази: медичну документацію: медичну картку стаціонарного хворого №8462/2024 КНП «Обласна клінічна лікарня ІФОР» та медичну картку стаціонарного хворого №1518 КНП «Надвірнянська ЦРЛ», на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які згідно постанови заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 25.04.2024 року зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, що за адресою: м.Надвірна, вул.Шевченка, 3, Івано-Франківської області, квитанція про отримання на зберігання речових доказів №55, номер книги обліку речових доказів - 22, порядковий номер - 55, після набрання даним вироком законної сили повернути КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», місцезнаходження: м.Івано-Франківськ, вул.Федьковича, 91, Івано-Франківської області та КНП «Надвірнянська ЦРЛ НРР», місцезнаходження: м.Надвірна, вул.Грушевського, 12, Івано-Франківської області відповідно.

Речові докази: змиви з рульового колеса та змив речовини бурого кольору з рульового колеса автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які згідно постанови заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 11.03.2024 року зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, що за адресою: м.Надвірна, вул.Шевченка, 3, Івано-Франківської області, після набрання даним вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1