Справа №755/9175/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4885/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2024, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29.12.2020 року за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.05.2021 року вирок Дарницького районного суду м. Києва залишено без зміни.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 30.11.2022 року ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання умовно-достроково на 2 роки 345 днів.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 29.12.2020 року, оскільки наявні підстави, передбачені ст. 81 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року в задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_7 набув права звернення до суду з таким клопотанням, проте не довів того, що він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення та можливість знову керувати транспортним засобом.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та незаконність рішення суду та зазначає, що судом належним чином не було враховано особу засудженого, якого було звільнено умовно-достроково від невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 345 днів, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що виправився, оскільки протягом відбування покарання отримав 3 заохочення, був працевлаштований на контрагентському підприємстві ПрАТ «Вентиляційні системи «Вентс», на профілактичному обліку не перебував, до скоєння злочину був студентом Державного торговельно-економічного університету та займався приватною підприємницькою діяльністю у формі ФОП.

Зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами унеможливлює на даний час виконання своїх трудових обов`язків, оскільки працює на посаді директора з технічних питань та експлуатації у ТОВ «Інтеграл-Буд» та завідувача господарства у ТОВ «Нивки Сіті Сервіс» , а така трудова діяльність потребує наявності водійського посвідчення. Окрім того, вказує, що має на утриманні малолітню дитину та дружину, а тому через відсутність водійського посвідчення немає можливості заробляти кошти, у зв`язку з чим сім`я фактично залишається без джерел доходу.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в пункті 8 зазначено, що при умовно-достроковому звільненні від відбування основного покарання засудженого, щодо якого було застосовано додаткове покарання, суд може вирішити питання про його повне або часткове звільнення від відбування і додаткового покарання.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2022 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області задоволено подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття основного покарання та звільнено ОСОБА_7 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Дарницького районного суду м. Києві від 29.12.2020 р. на 2 роки 345 днів.

Строк додаткового покарання, виходячи із норм ч.3 ст.55 КК України обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

У зв`язку з вище зазначених обставин, строк перебігу додаткового покарання, що становить за вироком 3 роки позбавлення права керування транспортними засобами , почав відраховуватись з 30.11.2022 року та станом на час звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання відбув 1/2 призначеного додаткового покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання, послався на ті обставини, що засуджений ні в клопотанні, ні під час судового засідання не навів жодних доказів на підтвердження того, що він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення та можливість знову керувати транспортними засобами та не долучено доказів офіційного працевлаштування та наявності на його утриманні малолітньої дитини.

Колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності переконливих підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від додаткового покарання. Враховуючи, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, вчинений в стані наркотичного сп`яніння.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини щодо особи ОСОБА_7 не дають підстав для умовно-дострокового його звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Надання документів про працевлаштування не підтверджує сумлінної праці засудженого та його виправлення.

Також при прийнятті рішення, колегія суддів виходить з того, що метою покарання є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільства.

З огляду на викладене, поряд з наявністю позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_7 після його звільнення від основного покарання, питання умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання є невиправданими з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції, а тому, враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не повною мірою досягло мети його призначення, а відтак підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування такого покарання відсутні.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності переконливих даних про те, що після 30.11.2022 року ОСОБА_9 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Оскільки застосування інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не є обов`язком суду, а досліджені докази та відомості про особу засудженого не дають підстав для переконливих висновків про виправлення засудженого за відбутий термін призначеного додаткового покарання, то колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: