Справа № 138/36/24
Провадження №11-кп/801/553/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000584 від 01.12.2023,

за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бронниця Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, освіта середня, непрацевлаштованого, неодруженого, паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ст.336 КК України і обрано йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та затримання ОСОБА_9 .

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено і діє на даний час.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022 та Указу Президента України « Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.11.2023 №735/2023 на території України оголошено загальну мобілізацію.

ОСОБА_9 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі-РТЦК та НОМЕР_3 ), відповідно до висновку військово-лікарської комісії №82/1614 від 13.10.2023 визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби, не маючи передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 13.10.2023 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, відмовився від отримання повістки з вимогою з`явитись на 07 год 00 хв 18.10.2023 до збірного пункту РТЦК та СП для мобілізації та відправлення до військової частини.

У подальшому, не маючи на те поважних причин, будучи попереджений про відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння та реалізовуючи свій умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_9 18.10.2023 на 07 год 00 хв до збірного пункту, який розташований на території ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не з`явився.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, визнав частково. Суду пояснив, що проходив ВЛК, був відправлений на додаткове обстеження. Через декілька днів приніс знімки. Погіршення стану здоров`я сталося ще до проходження ВЛК. Не погодився з висновком ВЛК, тому що хворіє, перебуває на обліку у лікаря невропатолага, але його не оскаржував. Підтвердив, що йому намагалися вручити повістку. Не пам`ятає чи оголошували йому про необхідність прибути до РТЦК та СП 18.10.2023. Погано себе почував, тому відмовився від отримання бойової повістки. Станом на 18.10.2023 лікування пройшов, офіційно лікарняний не оформлював. Підтвердив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув. У подальшому під час судового розгляду обвинувачений вину визнав, розкаявся, просив суворо не карати, врахувати його стан здоров`я, те що він проживає та доглядає за хворим батьком похилого віку, інвалідом ІІІ групи, мати померла.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі із змінами та доповненнями захисник ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно його підзахисного ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 не є суб?єктом злочину, передбаченого ст. 336 КК України.

Вказує, що 13.10.1999 ОСОБА_9 визнано непридатним до військової служби зі зняттям з обліку, а тому обвинувачений не перебував на військовому обліку, адже він невійськовозобов`язаний і не мав обов?язку повторно проходити ВЛК.

Вважає, що судом не взято до уваги того, що відповідно до ч. 5 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов?язок і військову службу" ОСОБА_9 виключений, а не знятий з військового обліку на підставі визнання його ВЛК від 13.10.1999 непридатним до військової служби.

Посилається на те, що відповідно до листа РТЦК та НОМЕР_4 від 07.12.2023 ОСОБА_9 перебував на обліку у запасі ІНФОРМАЦІЯ_3 з 06.04.2000 по 06.04.2000, тобто станом на 13.10.2023 ОСОБА_9 не перебував на військовому обліку і не мав обов`язку повторно проходити ВЛК. Вважає, що фактично ІНФОРМАЦІЯ_5 поставив на військовий облік ОСОБА_9 , який був раніше виключений з військового обліку і постановці повторно не підлягає, а тому обвинуваченого безпідставно призвано на військову службу.

На переконання захисника, доказів того, що ОСОБА_9 після 06.04.2000 взято на військовий облік або інформації про те, що він перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріали кримінального провадження не містять, не надано також таких доказів і прокурором.

Вважає, що здійснене судом першої інстанції посилання на те, що ОСОБА_9 був знятий, а не виключений з військового обліку є таким, що не ґрунтується на нормативно-правових актах, оскільки відповідно до наказу № 2 МОУ від 04.01.94 станом на 13.10.1999 та 06.04.2000 такого поняття як виключення з військового обліку немає.

Формулювання виключення з військового обліку було прийнято Наказом МОУ №402 від 14.08.2008, на який посилається суд, і яке не змінює суті визначення «зняття з військового обліку», яке діяло станом на час прийняття рішення ВЛК щодо ОСОБА_9 13.10.1999.

На переконання захисника, підтвердженням того, що особа, яка визнана непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку, є невійськовозобов?язаною і не підлягає повторному проходженню ВЛК та призову на військову службу є судова практика, зокрема, Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №500/4141/22, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі № 500/4141/22.

Окрім цього, захисник просить повторно дослідити наступні докази:

тимчасове посвідчення № НОМЕР_5 від 06.04.2000 із зазначенням, що ОСОБА_9 невійськовозобов?язаний з 06.04.2000;

обліково-послужну картку ОСОБА_9 , яка містить інформацію про визнання ОСОБА_9 непридатним до військової служби на підставі ст. 30а;

- копію паспорта ОСОБА_9 , зокрема, сторінку 7, на якій міститься штамп Могилів-Подільського РТЦК невійськовозобов`язаний з 06.04.2000;

- облікову картку ОСОБА_9 згідно з якою він виключений з військового обліку 06.04.2000;

Інформацію (лист) ТВО начальника ТЦКС та НОМЕР_6 від 25.12.2023;

Лист ТЦКС та НОМЕР_4 від 07.12.2023.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги з поданими до неї змінами та доповненнями, просили її задовольнити та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, просили залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, провівши часткове судове слідство та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, суд першої інстанції належним чином умотивував та обґрунтував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , його вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами. Зокрема, показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Крім того, місцевий суд дослідив як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 фактичні дані, що містяться у: витягу з ЄРДР від 01.12.2023; повідомленні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчинення кримінального правопорушення; копії довідки військово-лікарської комісії №82/1614 від 13.10.2023; акті фіксації відмови від отримання повістки; копії листа - ознайомлення зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації деяких категорій громадян; рапорті старшого офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_15 від 18.10.2023; протоколі №81 засідання МСЕК від 13.05.1993 та витязі із акту огляду у МСЕК №004111; повістці на ім`я ОСОБА_9 дільниця оповіщення №1, команда №4962, за домашньою адресою с.Бронниця, з вимогою з`явитися 18.10.2023 о 07 год 00 хв; картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаних, визначення ступеню придатності за мобілізацією ОСОБА_9 з додатками; листі ТВО начальника ТЦКС та НОМЕР_3 ОСОБА_16 №7792 від 25.12.2023; листі ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12.12.2023; листі ТЦКС та СП ОСОБА_17 №7453 від 07.12.2023.

Колегія суддів вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги захисника, зазначені докази були ретельно проаналізовані судом першої інстанції з точки зору їх належності та допустимості, й правомірно визнані судом такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими та такими, що їх сукупність безпосередньо вказує на вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, яке інкриміноване йому стороною обвинувачення.

Разом з тим, колегією суддів задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 , подане в порядку ч.3 ст.404 КПК України, про повторне дослідження доказів, та досліджено наступні докази:

лист ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_16 від 25.12.2023 № 7792, відповідно до якого ОСОБА_9 не був виключений з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час проходження ОСОБА_9 13.10.1999 ВЛК діяв наказ Міністра оборони України від 04.01.1994 №2 (в редакції від 26.07.1999, чинною на час прийняття комісією ВЛК протоколу №9 від 13.10.1999), яким не було передбачено «виключення з обліку», а діяв термін «зі зняттям з військового обліку». З 2008 року наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» затверджене нове Положення та наказ Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2 - втратив чинність. І саме цим наказом була усунута розбіжність між нормативно-правовими актами щодо виключення військового обліку за станом здоров?я. Рішення призовної комісії Могилів-Подільського ОМВК, оформлене протоколом № 9 від 13.10.1999, яким ОСОБА_9 був визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з обліку, не підлягає скасуванню. На підставі абз.1. п.3.2. глави 3 розділу ІІ вищевказаного Положення були оновлені дані щодо стану здоров?я ОСОБА_9 , які оформлені довідкою ВЛК від 13.10.2023 №82/1614 (т.1 а.п 76);

лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_18 №7453 від 07.12.2023, відповідно до якого даних щодо проходження служби в зоні проведення АТО гр. ОСОБА_9 , 1979 року народження, не має. На обліку в запасі ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував з 06.04.2000 по 06.04.2000. Строкову службу не проходив за станом здоров?я. (13.10.1999 комісією при Могилів-Подільському ОМВК визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку гр.І ст. 30 а. пр. № 9). ( т.1а.п.78).

Проте, за результатами повторного дослідження доказів колегією суддів не встановлено ніяких нових або інших фактичних даних, ніж ті, які були встановлені судом першої інстанції. Докази в справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84 - 86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та наявності підстав для закриття кримінального провадження. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в поданих змінах до апеляційної скарги, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду, чи неповноту судового розгляду.

Окрім того, за клопотанням захисника апеляційним судом досліджено докази, які не досліджувалися в суді першої інстанції, а саме:

ксерокопію тимчасового посвідчення № НОМЕР_5 від 06.04.2000, виданого віськовозобов`язаному 1979 року народження ОСОБА_9 , яке посвідчує те, що він дійсно прийнятий на тимчасовий облік запасу Могилів-Подільським ОМВК за категорією ВОЗ № 976241А, посада кваліфікації маляр. Тимчасове посвідчення видано взамін військового квитка. Підстава: за ст. 30 а н-зу МОУ № 207 1999 р. приз. непридатним до в/с із зняттям з в/обліку. Тимчасове посвідчення дійсне до отримання військового квитка. Зворот ксерокопії тимчасового посвідчення містить штам невійськовозобов`язаний від 6.04.2000. (т.1 а.п.53);

ксерокопію обліково послужної картки ОСОБА_9 , відповідно до якої останньому присвоєно ІНФОРМАЦІЯ_8 , військове звання рядовий, участі в бойових діях не брав, бойові поранення, контузії відсутні, військову присягу прийняв 6.04.2000 Мог.-Под. ОМВК, державні нагороди відсутні. На звороті ксерокопії обліково послужної картки зазначено, що ОСОБА_9 у Збройних Силах не служив, нерозбірливий запис, знятий з в/о за ст.30а (т.1 а.п.54);

ксерокопію сьомої сторінки паспорта ОСОБА_9 на якій містить штамп невійськовозобов`язаний, проставлений Могилів-Подільським ОМВК Вінницької області 6.04.2000 (т.1 а.п.136 на звороті).

Разом з тим, за результатом дослідження вказаних доказів не встановлено даних, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили про те, що оскаржуваний вирок постановлений без врахування всіх фактичних обставин кримінального провадження, а тому в колегії суддів не має підстав уважати, що він підлягає скасування, а кримінальне провадження закриттю як про це просить захисник.

Що ж стосується доводів захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_9 не є суб`ктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, оскільки не є військовозобов`язаним, то колегія суддів вважає їх безпідставними та розцінює їх як спробу обвинуваченого уникнути від притягнення до кримінальної відповідальності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992.

Згідно з ч.9 ст.1 вказаного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Суб`єктом злочину, передбаченого статтею 336 КК України, виступають громадяни України чоловічої або жіночої статі військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, а також резервісти.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 , 1979 р.н., перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є військовозобов`язаним та відповідно до висновку військово-лікарської комісії №82/1614 від 13.10.2023 визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби.

Доводи захисника, які зводяться до того, що обвинувачений не є військовозобов`язаним та не підлягає мобілізації, оскільки раніше 13.10.1999 призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_9 було визнано непридатним до військової служби із зняттям (Протокол № 9 гр. І ст.30 а Наказ МО України № 207-1999 року), про що було внесено записи до тимчасового посвідчення, облікової картки, обліково- послужної картки, а також 6.04.2000 проставлено штамп у паспорті, не означають, що особа не підлягає призову на військову службу у воєнний час.

Колегією суддів установлено, що на час проходження обвинуваченим ОСОБА_9 ВЛК, а саме 13.10.1999, діяв наказ Міністра оборони України від 04.01.1994 №2 (в редакції від 26.07.1999 чинній на час прийняття комісією ВЛК протоколу №9 від 13.10.1999), яким не було передбачено «виключення з військового обліку», а діяв термін «зі зняттям з військового обліку».

З дослідженої ксерокопії тимчасового посвідчення № НОМЕР_5 від 06.04.2000, виданого військовозобов`язаному 1979 року народження ОСОБА_9 , вбачається, що обвинувачений був прийнятий на тимчасовий облік запасу Могилів-Подільським ОМВК за категорією ВОЗ № 976241А, посада кваліфікації маляр. Тимчасове посвідчення видано взамін військового квитка. Підстава: за ст. 30 а н-зу МОУ № 207 1999 р. приз. непридатним до в/с із зняттям з в/обліку. Тимчасове посвідчення дійсне до отримання військового квитка. Зворот ксерокопії тимчасового посвідчення містить штам невійськовозобов`язаний від 6.04.2000.

Разом з тим, у ЗУ Про загальний військовий обов`язок і військову службу( в редакції від 31.07.1999 чинній на час прийняття комісією ВЛК протоколу № 9 від 13.10.1999), а саме у ст.37 передбачено як підстави зняття, так і виключення з військового обліку, однак така підстава як визнання військово-лікарськими комісіями особи непридатною до військової служби зі зняттям з військового обліку відсутня в ч. 5 ст. 37 вказаного Закону. При цьому Положенням про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженим постановою КМУ від 9 червня 1994 № 377, яке діяло на час проходження медичного огляду ОСОБА_9 13.10.1999, зазначено, що військовий облік військовозобов`язаних і призовників проводиться згідно із Законом України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" і цим Положенням за місцем їх проживання (перебування).

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те? що судом не взято до уваги того, що відповідно до ч. 5 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" ОСОБА_9 виключений, а не знятий з військового обліку на підставі визнання його ВЛК від 13.10.1999 непридатним до військової служби. До того ж, військово-обліковий документ, а саме тимчасове посвідчення свідчить саме про зняття обвинуваченого з військового обліку, а не про його виключення.

Колегія суддів зазначає, що виключення та зняття з військового обліку це різні поняття, оскільки виключення з обліку - кінцева процедура, яка знімає з особи статус військовозобов`язаного, натомість зняття з військового обліку означає тимчасове виключення особи зі списків тих, хто перебуває на обліку в конкретному військкоматі ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Разом з тим, з 2008 року наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» затверджено нове Положення та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України".

З листа ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_16 від 25.12.2023 № 7792 вбачається, що ОСОБА_9 не був виключений з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі абз.1. п.3.2. глави 3 розділу ІІ «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, були оновлені дані щодо стану здоров?я ОСОБА_9 , які оформлені довідкою ВЛК від 13.10.2023 №82/1614.

Таким чином, колегія суддів вважає, що внесені на підставі наказу МОУ № 207 відомості у військово-обліковому документі обвинуваченого, а саме тимчасовому посвідченні про те, що ОСОБА_9 «знятий з військового обліку» не є актуальними на дату призову обвинуваченого на військову службу. При цьому хоч і обвинувачений у 1999 році був визнаний непридатним до військової служби, однак не був виключений з військового обліку, а тому відмітка від 06.04.2000 у тимчасовому посвідченні, обліковій картці та паспорті лише може свідчити про призупинення обліку на певний час чи за певними обставинами, однак не передбачає скасування статусу військовозобов`язаного, яким є обвинувачений.

Також не є релевантними посилання захисника на судову практику, зокрема, на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №500/4141/22 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі № 500/4141/22, адже ними встановлено, що ОСОБА_1 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_10 07.03.2000 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Натомість обвинуваченого ОСОБА_9 військово-лікарською комісією у 1999 році визнано непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку.

Що ж стосується доводів захисника про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 неправомірно поставив на військовий облік ОСОБА_9 , який був раніше виключений з військового обліку і постановці повторно не підлягає, та безпідставно призвав на військову службу, то колегія суддів зазначає, що не вправі давати оцінку діям працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки вказане належить до юрисдикції адміністративних судів. Натомість у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що сторона захисту зверталася в порядку КАСУ з позовом до адміністративного суду про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 з взяття на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації, відсутні також докази того, що дії ІНФОРМАЦІЯ_6 із взяття обвинуваченого на військовий облік та його призов на військову службу визнані судом адміністративної юрисдикції протиправними.

Окрім того, зазначаючи, що стороною захисту оскаржується висновок ВЛК №82/1614 від 13.10.2023, яким обвинувачений ОСОБА_9 визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби, захисник не надав доказів того, що вказаний висновок скасований у встановленому порядку. При цьому ні обвинувачений, ні захисник не заперечували щодо проведення судового розгляду без отримання відповіді за результатами оскарження висновку ВЛК №82/1614 від 13.10.2023.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що всупереч наведеним у апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями доводам захисника, вирок суду першої інстанції є законними й обґрунтованими, належним чином вмотивованими та в повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом під час розгляду кримінального провадження норм кримінального процесуального закону або закону України про кримінальну відповідальність, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого вироку.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та забезпечить дотримання засад призначення покарання, у тому числі його індивідуалізації, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , а також пропорційним і таким, що відповідає тяжкості правопорушення і не буде становити для нього особистого надмірного тягаря.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції правильно зважив на те, що впродовж здійснення кримінального провадження ОСОБА_9 не з`являвся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби. Дані, які би свідчили про вжиття ОСОБА_9 заходів, спрямованих на те, щоб мобілізуватися, матеріали кримінального провадження не містять. Крім формально визначених законодавством критеріїв, суд першої інстанції слушно взяв до уваги ситуацію в країні на момент вчинення кримінального правопорушення, адже під час збройної агресії російської федерації конституційний обов`язок громадян щодо захисту Вітчизни, її незалежності й територіальної цілісності набуває особливої ваги. А тому ухилення від його виконання завдає ще більшої шкоди інтересам суспільства. При цьому наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 ряду захворювань, а також батька з інвалідністю не є перешкодою для відбування покарання.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532,615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ст.336 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4