У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи,щодо майна якої

вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2024 року про арешт майна.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході проведеного обшуку, а саме: грошові кошти у сумі 500 доларів США; грошові кошти у сумі 26 400 доларів США, з квитанціями №9e070404 від 26.08.2024, №ae3ea798 від 27.08.2024, №9e0adb98 від 28.08.2024, №6e737be9 від 29.08.2024; грошові кошти в сумі 10 000 Євро з аркушем паперу з написом: «10.000 Женя»; грошові кошти в сумі 1 110 грн; ПМРФ №ВІ023311 з магазином та 8 набоями із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвокат ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що слідчим суддею не взято до уваги, що матеріали, додані до клопотання прокурора, не містять доказів того, що грошові кошти є знаряддям чи предметом кримінально протиправних дій, що на вилучених грошових купюрах наявні будь-які сліди злочину або ці гроші містять відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що є предметом доказування у цьому кримінальному проваджені. Не надано таких доказів прокурором і в судому засіданні. Також, прокурором не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти належать підозрюваному ОСОБА_7 .

Вважає помилковим висновок слідчого судді про те, що квитанції з терміналів ОСОБА_8 про видачу готівки та квитанції про продаж іноземної валюти не містять ідентифікаційних даних про осіб, які здійснювали такі операції, а тому не можуть підтверджувати набуття цих коштів саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зазначила, що вилучені при обшуку грошові кошти зберігались у квартирі за місцем проживання ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 . Долари США ще й були з офіційними касовими ордерами.

На підтвердження законності джерел походження грошових коштів, отриманих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , слідчому судді було надано документи, які перелічені в оскаржуваній ухвалі, і які підтверджують право власності вилучених грошових коштів подружжю.

Апелянт вважає помилковим висновок слідчого судді про те, що договір купівлі-продажу квартири від 15.12.2023 свідчить про реалізацію нерухомості у грн, та не підтверджує набуття ОСОБА_9 та ОСОБА_10 коштів, які були вилучені при обшуку. Зазначила, що зі змісту вказаного договору, від продажу квартири продавці отримали загальну суму 1 550 840 грн 58 коп. За умовами договору, кожному з покупцеві належала сума в розмірі 387 710 грн, що, враховуючи курс євро до гривні на день продажу еквівалентно 9 232 Євро. При цьому, що жодним законом України не зобов`язано добропорядну особу зберігати чеки, які підтверджують придбання нею валюти. На переконання апелянта, документи, які надані слідчому судді власниками майна, підтверджують законність джерел походження коштів, вилучених за місцем проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі, представник третьої особи, докладно навів факти, які на його думку, підтверджують, що грошові кошти не мають ознак речових доказів, законно належать ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не є по даній справі підозрюваними та не є майном підозрюваного, яке може підлягати конфіскації за вироком суду, а відтак п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України (конфіскація майна) не може застосовуватись, як підстава для арешту належних вказаним особам грошових коштів.

Щодо вилученого під час обшуку пристрою для відстрілу патронів ПМРФ №ВІ023311 з магазином та 8 набоями, на який оскаржуваною ухвалою накладено арешт, апелянт зазначила, що відповіддю на адвокатський запит від 06.09.2024 вказано, що ОСОБА_9 , перебуває на обліку дозвільної системи ГУНП в Миколаївській області як власник пристрою «ПМ-РФ» кал.9 мм № ВІ023311. Розбіжність в номері пристрою у дозволі, вилученому під час обшуку з номером зазначеним на пристрої є помилкою механічного характеру, допущеною під час заповнення відповідного дозволу.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в ході проведеного обшуку у кв. АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000140 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто воно має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні.

З метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування у даному кримінальному провадженні, та збереження речових доказів, слідчий суддя вважав за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно.

Також, слідчий суддя, враховуючи обставини кримінального провадження та урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, дійшов висновку про наявність достатніх підстав того, що вилучені грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації, що підлягає перевірці у ході подальшого досудового розслідування.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокат ОСОБА_6 , підтримала апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження і обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000140 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

01.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено майно, зазначене у клопотанні.

Виявлене та вилучене майно постановою слідчого від 02.09.2024 визнано речовими доказами.

Клопотання про накладення арешту на майно обґрунтовано тим, що вилучені речі є речовим доказом, можуть бути предметом кримінального правопорушення, що мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів.

У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Ці вимоги закону враховані при прийнятті слідчим суддею рішення.

Всупереч доводам апелянта, на переконання колегії суддів, у клопотанні прокурора міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту тимчасово вилученого майна. Є достатні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

Метою арешту вказаного в клопотанні прокурора майна є забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Накладення арешту сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності колегія суддів не вбачає.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на майно.

За такого, висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно є вмотивованими.

Щодо доводів апелянта, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, то ця обставина не є підставою для відмови у накладенні арешту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 407, 422, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2024 року про арешт майна - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3