Справа № 351/495/24
Провадження № 11-кп/4808/360/24
Категорія ч.4 ст. 152 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 травня 2024 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст.152 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій його підзахисного та доведеності вини, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні на підставі ч.2 ст. 409 КПК України, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання, судом не в достатній мірі враховано особу обвинуваченого, його молодий вік, негативне ставлення до вчиненого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність претензій матеріального характеру від представника потерпілої, виключно позитивна характеристика за місцем навчання і проживання, здійснення ним допомоги та догляду за пристарілою бабусею.

Вважає, що в суду першої інстанції було достатньо підстав не тільки для застосування покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а і для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до ст. 75 КК України.

Просить вирок Снятинського районного суду від 09 травня 2024 року змінити та шляхом пом`якшення призначеного вироком покарання, з врахуванням ст. 69 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбуття покарання за ч.3 ст. 15, ч.4 ст.152 КК України на підставі ст. 75 цього Кодексу, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду неповнолітнього ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст.152 КК України і на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначено йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 152 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів віднесено на рахунок держави. Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 вчинив незакінчений замах на зґвалтування, тобто незакінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Кримінальне правовопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 04 жовтня 2023 року близько 14 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходячи польовою дорогою між селами Устя та Будилів, Снятинської територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, зустрів малолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка йшла у зустрічному напрямку.

Побачивши дитину та зрозумівши, що інших людей навколо немає, у ОСОБА_9 виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вступу з нею у статеві зносини, проти її волі. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до малолітньої ОСОБА_12 та під час спілкування закрив їй рота рукою та поволік на обочину дороги, де застосовуючи фізичну силу та здійснюючи психологічний тиск, повалив її на траву, зняв штани та намагався вчинити дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та анальним проникненням в її тіло з використанням свого статевого органу, без добровільної згоди потерпілої, тобто зґвалтувати її. Однак з причин, що не залежали від його волі, а саме через фізіологічні особливості малолітньої, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця - не зміг здійснити вагінальне та анальне проникнення у тіло потерпілої.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор та представник потерпілої - адвокат ОСОБА_11 з приводу поданої апеляційної скарги захисника заперечили, вважають, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст.152 КК України, відповідають встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку, і це в апеляційних скаргах не оспорюється.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на невідповідність призначеного йому покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його даних про особу внаслідок суворості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 на підставі ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 152 цього Кодексу у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст .65 КК України, правильно врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, який у відповідності до положень ст. 12 названого Кодексу, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і дані про його особу, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім цього, згідно ч.2 ст. 50 цього Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд першої інстанції вірно встановив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема, що він вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, виховується в багатодітній сім`ї, згідно характеризуючих даних наданих виконавчим комітетом Снятинської міської ради, скарг та усних зауважень за місцем проживання на ОСОБА_9 до виконкому не надходило, за місцем навчання характеризується позитивно.

Згідно інформації служби у справах дітей від 05.10.2023 №314/01-15 станом на дату проведення обстеження за місцем проживання ОСОБА_9 , дітей взято на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків.

До обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, суд першої інстанції правильно відніс, а саме: щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданих збитків; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи яка перебуває в безпорадному стані.

Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі було враховано дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують йому покарання.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції вмотивовано призначив йому покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, у виді 3 років позбавлення волі і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, як і ним, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на суворість призначеного йому покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_9 колегія суддів визнає законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни шляхом призначення ще більш м`якого покарання, зокрема звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що просить захисник у своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги поданої захисником в інтересах обвинуваченого повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 152 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5