Справа № 148/1016/23
Провадження №11-кп/801/1059/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000213, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 липня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Суворовське Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого слюсарем котельні Тульчинського ВПУ № 41, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 135 ч. 1, 286-1 ч. 3 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 135 ч. 1, 286-1 ч. 3 КК України та призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 286 КК України 10 (десять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років;

-за ч. 1 ст. 135 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 13.03.2023 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 30732 (тридцять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 50 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що водій ОСОБА_7 12.03.2023 близько 20 години 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леонтовича в селі Суворовське Тульчинського району Вінницької області у напрямку села Тиманівка, поблизу перехрестя з вулицею Ватутіна, в районі зупинки громадського транспорту не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволяла йому постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався узбіччям у попутному з ним напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 від отриманих травм загинув на місці події.

Згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи від 14.03.2023 № 625 у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,9 о/оо.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 30.03.2023 № 17 у ОСОБА_12 виявлено закриту черепно-мозкову травму; крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку (наявність під м`якою мозковою оболонкою пластинчатої форми рихлого згортку крові 9x8 см, товщиною на лінії розсікання до 0,3 см); переломи 4, 5-го тіл хребців у грудному відділі зі зміщенням на товщини з ушкодженням спинного мозку; множинні переломи ребер зліва та справа з пошкодженням пристінкової пліви; перелом тіла грудини на рівні 2, 3-го міжреберних хребців; закритий внутрішньо-суглобовий перелом правого плеча на рівні верхньої третини; закритий перелом обох кісток лівої гомілки; множинні садна в ділянці обличчя, тулуба, обох сідниць; забійна рана правого стегна.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), що могло бути в термін та за обставин, на які вказано у постанові, тобто при шляхово-транспортній пригоді.

Закрита черепно-мозкова травма, крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку (наявність під м`якою мозковою оболонкою пластинчатої форми рихлого згортку крові 9x8 см, товщиною на лінії розсікання до 0,3 см); переломи 4, 5-го тіл хребців у грудному відділі зі зміщенням на товщини з ушкодженням спинного мозку; множинні переломи ребер зліва та справа з пошкодженням пристінкової пліви; перелом тіла грудини на рівні 2, 3-го міжреберних хребців відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Дані тілесні ушкодження перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_12 .

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми; крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку (наявність під м`якою мозковою оболонкою пластинчатої форми рихлого згортку крові 9x8 см, товщиною на лінії розсікання до 0,3 см); переломів 4, 5-го тіл хребців у грудному відділі зі зміщенням на товщини з ушкодженням спинного мозку; множинних переломів ребер зліва та справа з пошкодженням пристінкової пліви; перелому тіла грудини на рівні 2, 3-го міжреберних хребців, що підтверджується даними судово-медичної експертизи.

Згідно з висновком судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 27.03.2023 № СЕ-19/102-23/5704-ІТ наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , відбувся на вулиці Леонтовича, що в АДРЕСА_2 , поблизу перехрестя з вул. Ватутіна в межах правого узбіччя в напрямку руху до с. Тиманівка.

В заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 регламентувались вимогами п. п. 10.1, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху.

В ситуації, яка склалася, можливість попередження виникнення даної ДТП (виїзду за межі проїзної частини з подальшим наїздом на пішохода) з боку водія ОСОБА_7 з технічної точки зору забезпечувалась відповідністю його дій вимогам п. п. 10.1, 12.1 ПДР, для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

В діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 12.1, 12.4 ПДР, при чому невідповідність вимогам п. п. 10.1, 12.1 ПДР, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Таким чином, ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

1) п. 2.9 - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

2) п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

3) п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

4) п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Порушення ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті пішохода ОСОБА_12 .

Зазначені дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, 12.03.2023, близько 20 години 10 хвилин водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснивши в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, поблизу зупинки громадського транспорту, наїзд автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_12 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя і здоров`я, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_12 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, таку допомогу потерпілому не надав, у порушення вимог п. 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди; не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР; не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не звернувся по допомогу до присутніх на місці події осіб, не відправив потерпілого до закладу охорони здоров`я; не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції; не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Такі дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, см поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 липня 2024 року через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Просить скасувати вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримати, а також звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 135 КК України з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визнаючи винуватим ОСОБА_7 у вчиненні ДПТ суд послався на висновок експерта, який проведено на підставі необґрунтованих вихідних даних, оскільки під час проведення слідчого експерименту був задіяний транспортний засіб з іншим світлом фар, аніж на транспортному засобі обвинуваченого. Окрім того вихідні дані установлені з пояснень захисника, який на той час здійснював захист обвинуваченого. Також суд не взяв до уваги висновки судово-медичної експертиз щодо розташування потерпілого в період контакту з транспортним засобом.

Щодо керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, на переконання захисника суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які пояснили, що обвинувачений не перебував у стані сп`яніння. Також суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що обвинувачений вживав спиртне після вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім цього з урахування визнання вини за ч. 1 ст. 135 КК України обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням, врахувавши особу винного.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_9 , а також представники потерпілих адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені норми закону в частині доведеності вини, кваліфікації дій особи та призначення покарання дотримані, а висновки належним чином обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 286-1 КК України кримінальна відповідальність настає у випадку порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином доказуванню підлягають наступні обставини:

-факт керування особою транспортним засобом;

-факт перебування особи на момент вчинення пригоди у стані алкогольного сп`яніння;

-порушення цією особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспортного засобу;

-наслідки у вигляді смерті потерпілого;

-причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху та наслідками у вигляді смерті потерпілого.

У даному провадженні, оскаржуючи вирок місцевого суду в частині доведення винуватості за ч. 3 ст. 286-1 КК України, сторона захисту вважає недоведеним факт керування ОСОБА_7 транспортним засобом у стані сп`яніння, порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та як наслідку, причинного зв`язку між такими порушеннями та наслідками у виді смерті ОСОБА_12 .

Щодо доведеності вини ОСОБА_7 порушенні ПДР України, що спричинило смерть потерпілого, суд зазначає, що у даному провадженні за відсутності очевидців події суд першої інстанції окрім показань обвинуваченого про обставини події дослідив письмові докази, надані стороною обвинувачення.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин події було встановлено, що 12.03.2023 близько 19-ї годин він заїхав до продуктового магазину, що розташований в мікрорайоні біля ПТУ АДРЕСА_3 , до свого знайомого, щоб повернути йому кошти за насіння. Біля с. Суворовське в дзеркалі заднього виду він побачив світло фар автомобіля. Після цього він їхав по АДРЕСА_4 в цьому ж селі зі швидкістю близько 60 км/год. Зустрічного та попутного транспорту в цей час не було. В дальньому світлі фар свого автомобіля близько 70 метрів, він побачив силует людини, яка рухалась в попутному з ним напрямку по правій стороні руху його авто, тому переключився на ближнє світло. Дана людина рухалась чи по узбіччю чи по краю дороги, він сказати не може. Після цього відчув удар в праву частину автомобіля, і зрозумів, що збив людину. Наїзд стався на дорозі, на узбіччя він не виїжджав. Перешкод щодо об`їзду даної людини в нього не було. Далі не зупиняючись, він продовжив рух, так як злякався, що збив людину. Після цього, він приїхав в центр села Суворовське, де зупинив автомобіль, зателефонував дружині і розповів їй про подію, після чого оглянув автомобіль. Він виявив, що в авто були вм`ятини, розбита передня права фара та лобове скло. Там, же на місці він зустрів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . На місці він розповів ОСОБА_18 про подію, сказавши, що мабуть збив людину. Також він попросив ОСОБА_19 , щоб той відігнав автомобіль з дороги, і той на його прохання, перевіз автомобіль за приміщення сільської ради. В цей час на місце, до нього приїхали його батьки, і він разом з ними та ОСОБА_19 поїхали додому в с. Мазурівку. Приїхавши додому, батьки його залишили і поїхали до себе додому, в с. Суворовське, а він зайшовши до будинку, розповів дружині про подію, і сам пішовши на кухню, взяв пляшку горілки, і випив з неї більше половини. Після цього, приїхали працівники поліції близько 21 години і запропонували йому проїхати в лікарню на освідування, також розпитували за його автомобіль. На їх пропозицію він погодився, і його завезли в приймальне відділення Тульчинської ЦРЛ, де він пройшов освідування, і в нього було виявлено алкогольне сп`яніння, а також відібрано зразки крові. Поліцейським він повідомив, що спиртне вживав після ДТП, так як був сильно знервований подіями, що стались. Також повідомив, що має водійський стаж 12 років, та знає ПДР України. В 2019 році він притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Про те, що ПДР України, заборонено водіям вживати спиртні напої після ДТП, до проходження освідування він знав, але перебуваючи в нервовому стані після ДТП, випив горілку.

Окрім того місцевим судом досліджено письмові докази, та з-поміж інших:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 12.03.2023, план-схемою та таблицею ілюстрацій до нього, під час якого слідчим було оглянуто місце події, виявлено та вилучено предмети та речі, а також зафіксовано місце розташування тіла потерпілого, яке було розташовано на відстані 0,5 та 0,2 м на узбіччі дороги від правого краю проїжджої частини по ходу руху в напрямку Тульчин-Тиманівка (т.1 а. с. 216-229).

- протокол огляду транспортного засобу від 13.03.2023 та таблицею ілюстрацій до нього, автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився з тильної сторони будівлі сільської ради с. Суворовське по вул. Центральній, 27. Під час огляду слідчим було виявлено наявність пошкоджень на автомобілі, а також сліди бурої речовини, схожої на кров (т.1 а. с. 233-242).

- протокол проведеного слідчого експерименту від 15.03.2023 та план-схемою до нього проведеного з підозрюваним ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_20 , відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_7 розповів про обставини ДТП та на місці вказав на розташування транспортного засобу та пішохода. Так, відповідно до протоколу, ОСОБА_7 вказав, що рухався на автомобілі по дорозі на відстані 0,3 м від правого краю проїжджої частини дороги. Під час руху ОСОБА_7 помітив пішохода, який йшов по узбіччю з правої сторони по ходу його руху на відстані 0,6 м до правого краю проїжджої частини. Під час зближення відбувся виїзд керованого ним автомобіля на праве узбіччя та наїзд на даного пішохода. Також встановлено, за допомогою статистичного транспортного засобу, в ближньому світлі фар, що видимість пішохода склала 36,8 м, видимість елементів дороги становила 39,1 м. у разі наявності у статиста-пішохода ліхтарика, його видимість становить понад 100 м. (т.2 а. с. 18-21).

Стосовно зазначеного доказу з огляду на доводи апеляційної скарги захисника про його неналежність через використання транспортного засобу відмінного від того, яким керував обвинувачений в момент дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає, що за змістом ст. 240 КПК України зазначена слідча дія проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

У сврою чергу вимоги до протоколу визначені положеннями ст. 104 КПК України, де з-моміж іншого зазначено про можливість учасникам цієї слідчої дії ознайомитись з протоколм та внести до нього свої зауваження та доповнення.

Як убачається із зазначеного потоколу, жоден із учасників слідчої дії, в тому числі підозрюваний та його захисник, не подавали зауважень чи доповнень щодо відмінності світла фар транспортного засобу, який був задіяний для проведення слідчої дії.

За таких обставин суд вважає необгрунтованими доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, отриманих в ході проведення слідчого експерименту.

Місцевим судом досліджені також інші письмові докази, покладені в основу обвинувачення, а саме:

- висновок експерта № 17 від 30.03.2023, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 було встановлено кількість, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень, причина смерті, а також причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями та настанням смерті гр. ОСОБА_12 .Також експертом встановлено, що тіло гр. ОСОБА_12 , під час первинного контакту з рухаючимся транспортним засобом, було повернуто передньо-лівою боковою поверхнею, внаслідок чого виник закритий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні нижньої третини. В подальшому тіло потерпілого було запрокинуто на автомобіль, в результаті чого виникла закрита черепно-мозкова травма, крововилив під оболонки та в речовину головного мозку, перелом 4, 5-го тіл хребців у грудному відділі зі зміщенням на товщини та ушкодженням спинного мозку, закритий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні нижньої третини, множинні садна в ділянці обличчя, тулуба, обох сідниць, забійна рана правого стегна (т.1 а.с. 230-232);

- висновок експерта № 53, 54 від 16.05.2023 та фототаблицею до нього, за підсумками якого встановлено, що при дослідженні одягу ОСОБА_12 виявлено пошкодження куртки у вигляді розривів правового рукава, численних розривів лівого рукава з майже повним його відривом, розриву лівого бічного шва з переходом на шов пройми, розриву лівої поли. На кофті виявлено пошкодження у вигляді розривів лівого рукава. Пошкоджень фуфайки не виявлено. На штанях виявлено численні розриви задньої половинки зліва і справа. На кросівках пошкоджень, у тому числі слідів ковзання на підошвах, не виявлено.Вищезазначені пошкодження утворилися внаслідок перерозтягання матеріалу і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди.Судячи з характеру та локалізації пошкоджень на одязі, потерпілий на момент первинного контакту з транспортним засобом перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні і був обернений до нього задньою частиною тіла.Висловитися про те, чи перебував потерпілий у русі на момент контакту з транспортним засобом за наявними даними не є можливим.На одязі та взутті слідів лакофарбового покриття та паливно-мастильних матеріалів не виявлено. (т.2 а.с. 40-44).

- висновок експерта № СЕ-19/102-23/5704-ІТ від 27.03.2023, відповідно до якого наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем «ВАЗ 21099» державний номер НОМЕР_1 відбувся на вулиці ОСОБА_21 , що в АДРЕСА_2 , поблизу перехрестя з вул. Ватутіна в межах правого узбіччя в напрямку руху до с. Тиманівка, на відстані не менше ніж 5,8 м перед початком осипу скла, який відображено на план-схемі ОМ ДТП від 12.03.2023 під № 2. Встановити більш точно розташування місця наїзду на пішохода з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування (в поперечному напрямку відносно краю проїзної частини) не видалось можливим в зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру. В заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ВАЗ 21099» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. п. 10.1, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. Питання, як повинен був діяти в даній дорожній обстановці пішохід, експертом не досліджувалось, так як для вирішення даного питання спеціальних знань в галузі автотехніки не потрібно, і воно може бути вирішене органами слідства (суду) самостійно відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалася, можливість попередження виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (виїзду за межі проїзної частини із подальшим наїздом на пішохода) з боку водія автомобіля «ВАЗ 21099» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору забезпечувалась відповідністю його дій вимогам п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру, при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля. В заданій дорожній обстановці, при технічних параметрах, які вказані в постанові про призначення експертизи та містяться в матеріалах кримінального провадження, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21099» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, при чому невідповідність вимогам 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Чи наявні в діях пішохода невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, експертом не досліджувалось, так як для вирішення даного питання спеціальних пізнань в галузі автотехніки не потрібно, і може бути вирішене органами слідства (суду) самостійно відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху. (т.2 а.с. 76-82);

При цьому допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_22 стверджував про категоричність висноівків в тому числі про наїзд на пішохода саме на узбіччі дороги. Вказані висновки ним обґрунтовувались на підставі наданих на експертизу матеріалів кримінальної справи та вихідних даних отриманих з протоколу огляду місця події, план-схеми. З протоколом слідчого експерименту, експерт ознайомлювався, але відомості зазначені в ньому, не є для експерта вихідними даними.

- висновок комісійної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № КСЕ-19-24/3279 від 15.03.2024, відповідно до якого наданий для дослідження слід, зафіксований на Зображення 3. «Детальний вигляд сліду руху колеса ТЗ по узбіччю» у «Таблиці ілюстрацій додаток до протоколу огляду місця ДТП від 12.03.2023», що міститься на DVD-R диску, придатний для встановлення групової приналежності протектору шини колеса транспортного засобу за малюнком, для ідентифікації не придатний. Слід, зафіксований на зображенні, залишений протектором шини колеса транспортного засобу, який має малюнок з такою ж формою, розташуванням та взаємним розташуванням елементів, як і в передньому правому колесі автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ). Вирішити питання, чи залишений він переднім правим колесом автомобіля (номерний знак НОМЕР_1 ), не видається за можливе у зв`язку з його непридатністю для ідентифікації шини колеса транспортного засобу. Наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем ВАЗ НОМЕР_2 (номерний знак НОМЕР_1 ) відбувся на вулиці ОСОБА_21 , що в АДРЕСА_2 , поблизу перехрестя з вул. Ватутіна в напрямку руху до с. Тиманівка, на відстані не менше ніж 5,3…5,8 м в повздовжньому напрямку, перед початком осипу скла та пластику, який відображено на план-схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.03.2023 (позначка 2, зображення 29 в дослідницькій частині). Варіант 1 розвиток дорожньо-транспортної ситуації, за умови що наїзд на пішохода ОСОБА_12 (рухався попутно) стався на узбіччі при зміні напрямку руху автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ). У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.2, 12.4, 12.9 (б) та 10.1 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішохода ОСОБА_12 в дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних технічних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. У цій дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій пішохода ОСОБА_12 в дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних технічних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. Питання, щодо встановлення причини виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, не вирішувалося. У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. Варіант 2 розвиток дорожньо-транспортної ситуації, за умови, що наїзд на пішохода ОСОБА_12 (рухався справа наліво) автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) стався на проїзній частині, без зміни напрямку руху. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішохода ОСОБА_12 в дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних технічних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 , з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 застосуванням екстреного гальмування. У діях водія автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, які не знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій пішохода ОСОБА_12 в дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних технічних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. Питання, щодо встановлення причини виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, не вирішувалося. Водій автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 , з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 застосуванням екстреного гальмування. (т.4 а.с. 164-201).

При цьому, судом належним чином обгрунтовано відхилення доказів, висновок експерта, наданого стороною захисту, а саме зазначено, що такий висновок експертом надано на підстаі вихідних даних, об`єктивно не підтверджений (не встановлених) в ході судового розгляду. Сам же експерт ОСОБА_23 , суду показав, що з технічної точки зору, за його переконанням, наїзд автомобілем на пішохода ОСОБА_12 стався біля правого краю проїзної частини дороги. Стороною захисту йому було надано копії матеріалів кримінального провадження, а також попередні висновки експертизи, які він використовував в своїх експертизах. При цьому, стороною захисту йому були надані вихідні дані про те, що водій ОСОБА_7 побачив пішохода в світлі фар, на відстані 20-25 метрів. Також суду вказав, що його висновки не є категоричними.

Таким чином, сукупність дослілжених в судовому засіданні доказів надала місцевому суду можливість дійти вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпекит дорожнього руху під час керування транспорнтним засобом, що спричнило смерть потерпілого за обставин, викладених у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині встановлення обєктивної сторони злочину, передбаченого ст. 286-1 КК України, а саме керування особою транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, суд зазначає, що доказування ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, зокрема непрямих доказів. У постанові ВС ККС від 7 грудня 2020 року у справі №728/578/19 зазначається, що згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. При цьому чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (щодо конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Стаття 94 КПК навпаки визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з погляду належності, допустимості, достовірності, алей сукупність зібраних доказів з погляду достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (доказування) факту вчинення злочину конкретною особою. Отже, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, зокрема непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність або недоведеність поза розумним сумнівом.

У даному провадженні допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , які спілкувались з обвинуваченим як до, так і після події, не підтверджували факту перебування останнього у стані алкогольного спяніння. При цьому свідок ОСОБА_17 повідомила, що ОСОБА_7 являється її чоловіком та підтвердила, що після вчинення дорожньо-транспорної пригоди останній вдома вживав спиртні напої.

Місцевий суд з урахувнням родинних звязків обвинуваченого зі свідком ОСОБА_17 належним чином обгрунтував неприйнятність показаь зазначеного свідка в частині встановлення факту вживання алкогольних напоїїв обвинуваченим виколючно після вчинення ДТП.

Натомість суд безпосереньо дослідив інші докази. Так, на підставі постанови слідчого від 12.03.2023 (т. 1 а. с. 244) цього ж дня в приміщенні КНП «Тульчинська ЦРЛ» о 23 годині 25 хвилин у ОСОБА_7 було отримано зразки крові (т. 1 а. с. 245).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.03.2023, проведеного о 23:25 лікарем КНП Тульчинська ЦРЛ Тульчинської міської ради, у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено алкогольне сп`яніння, результат 1,75 %о. (т.1 а. с. 243). Окрім того висновком експерта № 625 від 14.03.2023 установлено, що при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_7 методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 1,9 %. Наявність метилового спирту, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. (т. 1 а. с. 246-247).

Також місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Необхідно також врахувати, що з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди (19:10 годин) до моменту відібрання зразків крові (23:25 годин) пройшло лише три години, та при цьому встановлена значна концентрація алкоголю в крові обвинуваченого (1,9 %.) також свідчить про тривалий час, який пройшов з моменту вживання останнім спиртних напоїв.

Сукупність зазначених обставин з урахуванням поведінки обвинуваченого, зокрема яка виявилась у залишенні місця пригоди, намаганні приховати сліди злочину шляхом переховування автомобіля, очевидно свідчить про встановлення поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_7 транспортним засобом на момент вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів захисника в частині суворості призначеного покарання суд звертає увагу на те, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У цьому провадженні місцевий суд врахував, що ОСОБА_7 хоча і є несудимою особою, позитивно характеризується, однак вини у вчиненому не визнав, не розкаявся, не вжив заходів до відшкодування завданої шкоди. З урахуванням наведеного призначене судом покарання з кожний злочин окремо та за сукупністю кримінальних правопорушень слід визнати таким, що відповідає вимогам закону та є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також для попередження вчинення злочинів іншими особами.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000213, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: