Справа № 736/786/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/388/24
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

їх захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Вишгородським районним судом Київської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000186 від 14 квітня 2021 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27 листопада 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням змін на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, до 1 року 6 місяців обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Плужне Із`яславського району Хмельницької області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 21 травня 2020 року вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане не відбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 травня 2020 року та остаточно за сукупністю вироків призначене покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку на 3 роки, ухвалено виконувати самостійно.

ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його фактичного затримання на виконання вироку, зараховано у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення в період з 14 квітня 2021 року по 27 лютого 2022 року включно.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 продовжений раніше обраний вид запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7 150,72 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд:

1) 14 квітня 2021 року, близько 05 години 40 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою крадіжки чужого майна прибули до приміщення магазину «Діва» ФОП ОСОБА_12 , розташованого по АДРЕСА_3 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом віджиму вхідних та внутрішніх дверей, проникли в середину приміщення магазину, звідки таємно викрали продукти харчування в асортименті та грошові кошти в сумі 512 гривень 50 копійок, чим спричинили ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4 455 грн. 47 коп.

2) У цей же день, в період часу з 08 години 30 хвилин до 10 години 30 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою крадіжки прибули до будинку АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_13 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно, шляхом відчинення двох вхідних дверей, проникли в середину будинку, звідки вчинили крадіжку бувших у використанні речей, предметів побуту, електроприладів та золотих прикрас в асортименті, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 14 910 грн. 62 коп.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_11 просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасувати, ухвалити нове рішення, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ст. 396 КК України, визнати його винним за вказаною статтею та призначити покарання у виді 6 місяців арешту. Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення в період з 14 квітня 2021 року по 27 лютого 2022 року та з врахуванням фактичного відбуття ним покарання, вважати таким, що відбув покарання та звільнити від подальшої кримінальної відповідальності.

Вважає вирок суду незаконним з огляду на неповноту проведеного судового слідства, не з`ясування обставин, які підлягали з`ясуванню, без участі особи, яка безпосередньо приймала участь у скоєнні кримінального правопорушення та надання невірної оцінки, як обставинам справи, так і доказам, наданим стороною обвинувачення.

Так, ОСОБА_6 частково визнав свою вину посилаючись на те, що йому не були первісно відомі наміри інших обвинувачених скоїти злочин, однак, після того, як в автомобілі з`явилися продукти харчування, а потім й інші речі, він зрозумів, що було вчинено злочин, однак, він не повідомив про це правоохоронні органи, продовжуючи в подальшому приховувати цей факт, тим самим допомагаючи іншим обвинуваченим. Отже, сторона захисту вважає, що ОСОБА_6 був вчинений злочин, передбачений ст. 396 КК України, вину в якому він повністю визнає, що свідчить про невірну кваліфікацію дій його підзахисного органом досудового слідства, правильність якої не була судом перевірена належним чином.

Апелянт звертає увагу, що обвинуваченими в даному кримінальному провадженні були три особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та третя особа, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, а саме ОСОБА_14 . Підставою для виділення матеріалів щодо ОСОБА_15 в окреме провадження стало те, що він був оголошений в розшук через неявку на виклик та неможливістю встановити місце його перебування. Захисник під час проведення підготовчого судового засідання наголошував на тому, що постанова прокурора про виділення матеріалів щодо ОСОБА_15 в окреме провадження підлягає скасуванню, а матеріали кримінальних проваджень об`єднанню в одне провадження, оскільки місце перебування ОСОБА_15 було відоме, останній знаходився в слідчому ізоляторі міста Житомира. Дане клопотання безпідставно було відхилене судом першої інстанції, як було необґрунтовано відмовлено і в допиті ОСОБА_15 в якості свідка, адже останній міг надати показання по суті пред`явленого обвинувачення, а судовий розгляд був би проведений об`єктивно з встановленням всіх деталей вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_15 міг підтвердити обставини, на яких наполягали обидва обвинувачені, про те, що ОСОБА_6 не були відомі дійсні наміри поїздки до АДРЕСА_3 , будь-якої змови вчинити злочин, спрямований на таємне викрадення чужого майна між ним ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_6 не було. Фактично його підзахисний був водієм, якому не розкривали своїх намірів ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_15 .

Захисник наголошує, що з`ясування цих обставин має істотне значення для вирішення питання щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення і мали бути з`ясовані судом першої інстанції. Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_15 не був допитаний, матеріали відносно нього за скоєння цих же злочинів не об`єднані в одне провадження, все це призвело до неповноти судового розгляду та прийняття незаконного судового рішення.

Переконаний в тому, що суд надав невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_13 , оскільки вони суперечать об`єктивно наявним доказам. Наголошує на тому, що потерпілий не міг розгледіти осіб, що перебували в автомобілі на відстані від нього 250 метрів, а потім їх впізнати, при тому, що бокові вікна в автомобілі тоновані, а потерпілий вказував, що скло в автомобілі було прозорим, а судом не встановлювалось які вікна автомобіля мав на увазі потерпілий, коли вказував, що бачив в них ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Звертає увагу на те, що потерпілий колишній працівників міліції спеціального призначення, а отже є «професійним свідком», який надає показання не ті, свідком яких він був, а ті які вигідні органу досудового розслідування.

Після затримання обвинувачених привезли до м. Корюківка, де до початку впізнання потерпілий мав можливість їх бачити, а тому протокол впізнання не за участі статистів, а по фотографіях, з урахуванням того, що потерпілий бачив затриманих осіб, нівелює своє значення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства щодо недопустимості попередньо показувати особу, яка підлягає впізнанню.

Свідок ОСОБА_16 вказав, що бачив автомобіль, в якому справа сидів ОСОБА_7 та інший чоловік був одягнутий у спортивний костюм червоного кольору, в той час, як обвинувачений ОСОБА_7 був вдягнутий в чорний спортивний костюм, а ОСОБА_6 був чорній шкіряній курці та джинсах. Що чітко видно на відеозапису затримання останніх. Таким чином, даний свідок не може стверджувати, що за кермом перебував саме ОСОБА_6 , при тому, що в судовому засіданні він не зміг його впізнати. Дивним захисник вважає те, що хоча за показаннями даного свідка впізнання ОСОБА_7 за його участі не проводилось, він знає, що на пасажирському сидінні перебував саме цей обвинувачений. Прокурор ці питання в судовому засіданні не з`ясував, у зв`язку з чим свідок сторони обвинувачення фактично свідчив на користь обвинувачених.

Свідок ОСОБА_17 допитувалась до ВКЗ, а тому сторона захисту була позбавлена можливості поставити питання свідку кого з обвинувачених вона бачила в автомобілі, при тому, що скло в автомобілі було тонованим, а свідок зазначила, що скло в тому автомобілі, який вона бачила, не було затемнене. При цьому, ознаки чоловіка, які вказала свідок: темний чоловік з чорними широкими бровами, відповідає рисам обвинуваченого ОСОБА_7 , та не є ознаками зовнішності ОСОБА_6 . В цій частині показання свідка підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що саме він перегнав автомобіль на інше місце і він в цей час був за кермом.

Звертає увагу, що за показаннями свідка на місці було дві особи, в той час, як про ОСОБА_15 жоден зі свідків та потерпілий не згадують. Захисник вважає, що свідки свідомо або не свідомо впізнавали ОСОБА_6 , в той час, як насправді це був ОСОБА_15 , а його підзахисний, як він про це і вказував, перебував в іншому місці. Відсутність ОСОБА_15 при розгляді справи призвели до неповноти судового розгляду, що не дало можливості встановити обставини вчинення кримінальних правопорушень, позбавило сторону захисту можливості з`ясувати в потерпілого та свідків, кого насправді вони бачили на місці події за кермом автомобіля.

Наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази причетності ОСОБА_6 до незаконного проникнення, як до приміщення магазину, так і до будинку, відсутні висновки судових генетичних, дактилоскопічних експертиз, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_6 перебував у даних приміщеннях. На речах, які належать його підзахисному, не знайдено жодних ознак його причетності до скоєння злочину, а безпосередньо у нього не було вилучено жодних речей, які б належали потерпілим. Наявність в автомобілі рукавичок, перуки та інструментів не доводять винуватість ОСОБА_6 , адже автомобіль йому не належить, при цьому, на цих речей також не виявлено біологічних слідів обвинуваченого.

Захисник ставить під сумнів висновки суду про належність та допустимість доказів, адже більшість наданих стороною обвинувачення документів є процесуальними документами, які лише фіксують подію злочинів, але не доводять причетність конкретної особи до їх вчинення.

Переконаний, що прокурор жодним чином не довів факт існування змови ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 на таємне викрадення майна з метою власного збагачення, а суд, приймаючи рішення, пішов на допомогу стороні обвинувачення, виклавши правову позицію, яка надала можливість констатувати вірогідність того, що між обвинуваченими можливо існувала змова, яка була спрямована на таємне заволодіння майном, шляхом проникнення до житлового приміщення.

Звертає увагу, що той факт, що ОСОБА_6 дійсно ніякого відношення не мав до скоєння крадіжок підтверджується і поясненнями, які надав свідок ОСОБА_18 , в квартирі якого були вилучені викрадені речі, зазначивши, що ці речі йому приніс ОСОБА_7 . Однак, вказаний свідок не був викликаний в судове засідання стороною обвинувачення.

Жоден з обвинувачених та учасників кримінального провадження не оспорює факт вчинення крадіжок, ОСОБА_6 не змінюючи своїх показань від самого затримання, детально та послідовно надавав пояснення, його показання були спрямовані не на уникнення відповідальності, як про це помилково зазначає суд, а на встановлення істини та правильної кваліфікації дій кожної особи, причетної до даних подій.

При дослідженні доказів, а саме відеозаписів, які скопійовані на диски, ряд цих записів, які визнані речовими доказами, не були відтворені в судовому засіданні, а прокурор невідомо звідки і яким чином їх отримав. З огляду не невідоме походження цих записів, суд не повинен був приймати їх до уваги при прийнятті рішення, оскільки допустимим є доказ, який отриманий на законних підставах.

Так, на порушення вимог ч. 3 ст. 107 КПК України, в матеріалах провадження зберігаються не оригінали примірників технічних носіїв інформації, на яких зафіксовані процесуальні дії, а прокурор не пояснив, чому суду були надані копії та чому ненадані оригінали.

Не погоджується й з визнанням в якості допустимого доказу акту інвентаризації від 14 квітня 2021 року, оскільки він не відповідає вимогам Наказу №572 та загальним вимогам щодо складання документів інвентаризації матеріальних цінностей. В Акті, який мається в матеріалах справи, зазначені найменування товару, його ціна та прейскурант який поступив для реалізації в магазин. Натомість, в даному акті мають бути зазначені найменування товару, який надійшов для реалізації, залишок товару, який наявний на час проведення інвентаризації, фінансові документи на підтвердження реалізованого товару та товару який відсутній згідно загальної маси товару. В Акті, на який послався суд, дані вимоги не дотримані, що призводить до неможливості встановити чи встановлений факт відсутності товару внаслідок його крадіжки або ж даний товар був реалізований чи взагалі наявний та перебуває в магазині.

Проведена на підставі вказаного Акту судово-товарознавча експертиза так само не надала відповіді щодо вартості викраденого товару, оскільки при проведенні даного дослідження експертом не встановлена, а слідчим не надані докази щодо придатності даних товарів (строк придатності). У випадку, якщо строк придатності збіг, то в такому випадку взагалі відсутні матеріальні збитки.

Ці обставини не були враховані судом при прийнятті вироку, що призвело до посилання суду на недопустимі докази із зазначенням нібито отриманої матеріальної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_9 , а також потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_12 вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України та ст. 396 КК України, оскільки стороною обвинувачення не було доведено факт його вступу в злочинну змову з іншими фігурантами на здійснення таємного викрадення майна, ці обставини не були доведені й наданими прокурором доказами, в той час, як ОСОБА_6 не заперечує того, що зрозумів, що відбулась крадіжка, але не повідомив про це правоохоронні органи, за що й готовий понести покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які покладалися на розсуд суду, прокурора ОСОБА_19 , яка не погодилась з твердженнями сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого, вважала вирок суду законним і обґрунтованим належними та допустимими доказами, яким суд дав правильну оцінку, просила залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Згідно версії обвинуваченого ОСОБА_6 , з ОСОБА_7 та ОСОБА_15 вони познайомилися за два чи три дні до 14 квітня 2021 року, останні запропонували йому бути у них тверезим водієм. Десь 12 квітня 2021 року вони поїхали в місто Чернігів, де переночували у знайомих, а потім поїхали в м. Корюківку. Під час поїздки він був за кермом, поряд з ним на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_7 , а на задньому сидінні був ОСОБА_15 . Дорогою вони зупинялися, ОСОБА_7 виходив з автомобіля по природним потребам. Чи приносив він щось із собою, коли повернувся, він не знає, бо не звертав на це уваги, але згодом ОСОБА_7 пригостив їх їжею. Наполягав на тому, що про вчинення крадіжки йому ніхто нічого не повідомляв.

Потім вони поїхали в м. Корюківку, коли приїхали, то він вийшов з автомобіля та пішов шукати, де можна придбати цигарки, а хлопці залишились в автомобілі. Приблизно через годину він повернувся, але авто знаходилось вже в іншому місті й хлопців у ньому не було. Він їх залишився чекати в автомобілі, згодом вони прийшли, сіли в автомобіль і вони поїхали в м. Чернігів. Коли в них скінчився бензин, то він, беручи каністру в багажнику, помітив там якісь речі, загорнуті у ковдру, хоча раніше цих речей він там не бачив. Він сходив по бензин і вони повернулися в Чернігів, де їх і затримали працівники поліції.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 не узгоджуються з жодним дослідженим в судовому засіданні доказом, з показаннями іншого обвинуваченого ОСОБА_7 , а також поясненням, які надавали обоє обвинувачених, під час проведення слідчих експериментів.

Той факт, що ОСОБА_6 не проникав до приміщення магазину та до будинку потерпілого, не є підтвердженням того, що він не причетний до вчинення крадіжки чужого майна з цих приміщень, як безпідставно намагається довести сторона захисту.

Так, суб`єктивна сторона статті 185 КК України характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. При цьому останній означає, що винний, викрадаючи чуже майно, прагне одержати у зв`язку із цим матеріальні блага для себе або інших, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної мети.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Аналіз положень ч. 2 ст. 28 КК України вказує, що домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Поза розумним сумнівом у даному кримінальному провадженні доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Під час допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_7 повністю погодився з обставинами викладеними в обвинувальному акті та визнав свою вину в повному обсязі. При цьому, пояснив, що з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 вони зустрілися 13 квітня 2021 року в місті Вишгород. Згодом на автомобілі («десятці») ОСОБА_15 , за кермом якого був ОСОБА_6 , поїхали в місто Чернігів до знайомих. Поспілкувавшись зі знайомими в Чернігові, вони вирішили поїхати в місто Корюківка, щоб продати машину ОСОБА_15 .. В одному із сіл зупинилися за природними потребами. Він та ОСОБА_15 вийшли з автомобіля, а ОСОБА_6 лишився за кермом. Поряд знаходився магазин і ОСОБА_15 зламав двері даного магазину, але яким чином він це зробив він не бачив. Разом з ОСОБА_15 вони зайшли до приміщення магазину, звідки взяли продукти харчування, різні речі та гроші з каси. Після чого, вони все віднесли до машини, ОСОБА_6 бачив викрадене, але нічого в них не запитував. Потім вони поїхали до м. Корюківка, а дорогою їли викрадені продукти харчування. В Корюківці вони зупинились біля будинку потерпілого ОСОБА_13 та стали чекати, а коли господар поїхав, то вони проникли у будинок, звідки вкрали всі ті речі, що перелічені в обвинувальному акті, речі склали в багажник автомобіля. Згодом їх затримали та вилучили частину викраденого майна.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 суперечать показанням самого обвинуваченого, які він надавав під час слідчого експерименту, в ході якого вказував, що крадіжку з приміщення магазину вчинив самостійно, в цей час ОСОБА_6 перебував за кермом автомобіля, а ОСОБА_15 спав на задньому сидінні. Обидва його товариші бачили, як він приніс викрадені продукти, спитали звідки вони, на що він відповів, що з нічного магазину. У м. Корюківка, він пішов шукати свого знайомого, а ОСОБА_20 з ОСОБА_14 пішли до центру міста. Крадіжку з будинку він також вчинив самостійно, всі речі поклав в автомобіль, а після того, як повернулись хлопці вони повернулись в м. Чернігів, де поїхали до його знайомого в якого він залишив викрадені речі.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що продукти харчування ОСОБА_7 приніс у великій клітчастій сумці, але звідки вони він не розпитував. В м. Корюківка ОСОБА_6 вказав на місце, де він зупинив автомобіль, зазначивши, що ОСОБА_15 спав, він пішов за цигарками, а що в цей час робив ОСОБА_7 йому невідомо. По місту він гуляв до двох годин часу, а коли повернувся, то автомобіль стояв на іншому місці, а хлопці спитали в нього, чого він так довго. До м. Чернігів вони повертались іншим шляхом.

Аналіз змісту показань обох обвинувачених під час судового розгляду, під час проведення слідчих експериментів та з урахуванням позиції сторони захисту в апеляційній скарзі, дає підстави вважати, що обвинувачені не узгодили своєї одностайної позиції на випадок затримання, у зв`язку з чим їх показання відрізняються в деталях, які з плином часу змінилися, але по суті вказують на неправдивість показань, в тому числі й обвинуваченого ОСОБА_6 , який обрав невизнання вини стратегією свого захисту, не зважаючи на те, що його вина підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні, про які захисник свідомо не згадує в апеляційній скарзі, або намагається довести їх недопустимість.

Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що крадіжку з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в с. Великий Щимель було вчинено одноособово ОСОБА_7 , колегія суддів звертає увагу на те, що з відеозапису, вилученого з камер спостереження, що розташовувалися навпроти місця вчинення кримінального правопорушення, убачається наступне.

О 5 год. 41 хв. ранку 14 квітня 2024 року камера зафіксувала чоловіка в масці на обличчі та кепці, в спортивному одязі та кросівках із світлими вставками на підошві, який кілька секунд оглядав місцевість в напрямку магазину «Діва», який проходить в напрямку магазину, тримаючи в руках продовгуватий предмет ззовні схожий на лом. Потім чоловік повертає та йде у зворотному напрямку

Через кілька секунд, о 5 год. 42 хв. в огляд відеокамери потрапляють два чоловіки, той, що був зафіксований раніше та інший чоловік в спортивній курточці з капюшоном на голові, який прикриває обличчя, штанях та чорному високому взутті на шнурівці типу «берці», в які ці штани були заправлені. Удвох чоловіки рушили в бік магазину, в руках чоловік той, що був в кепці та кросівках продовжував тримати предмет схожий на лом, ховаючи його за спиною. Чоловіки рухались в бік магазину.

О 5 год. 46 хв. чоловіки від магазину пішли у зворотному напрямку, звідки прийшли та вже о 5 год. 48 хв. знову вийшли в поле зору відеокамери, один з чоловіків в руках тримав невелику сумку, руки іншого чоловіка були вільні. О 5 год. 49хв. чоловіки безперешкодно (двері магазину вже були відчинені) потрапили в середину приміщення магазину, де перебували 7 хвилин та о 5 год. 56 хв. вийшли з приміщення магазину з клітчастою сумкою в руках, рухаючись у швидкому спокійному напрямку, а коли відійшли на певну відстань від магазину та майже перейшли дорогу на інший бік почали різко бігти.

Такий розвиток подій, зафіксований відеокамерою, дає підстави стверджувати, що обвинувачені готувалися до вчинення саме крадіжок, спочатку один розвідав обстановку, з`ясував чи немає на вулиці сторонніх осіб, потім вдвох з напарником ( ОСОБА_7 та ОСОБА_15 ) повернулись до магазину, зламали двері та повернулись до автомобіля, вичікуючи чи не спрацювала в магазину сигналізація, після того як впевнилися в безпеці своїх дій, знову повернулись до магазину, звідки здійснили крадіжку продуктів харчування та готівкових грошових коштів.

Такі дії ОСОБА_7 та ОСОБА_15 не могли бути не помічені ОСОБА_6 , як намагається переконати захисник у своїй апеляційній скарзі та обвинувачений, надаючи показання про те, що ОСОБА_7 вийшов за природними потребами, адже тричі чоловіки поверталися в бік, де був припаркований автомобіль, брали та клали різні речі: предмет схожий на лом, сумку, сумку з викраденими речами.

Зафіксований перебіг подій підтверджує факт попередньої змови між обвинуваченими в даному кримінальному провадженні, в тому числі й ОСОБА_6 , та особи матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, саме на викрадення майна.

Отже, ОСОБА_6 який не заперечує факт свого перебування за кермом автомобіля, не міг не бачити, що з його автомобіля виходив не тільки ОСОБА_7 , а й ОСОБА_15 , що в руках у одного з чоловіків у взутті зі світлою підошвою (як встановлено пізніше це ОСОБА_15 ) був лом, та чоловіки кілька разів поверталися до автомобіля, а коли поверталися до автомобіля, то бігли, що свідчить про усвідомлення ним не тільки дій ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , а й вказують на те, що він був обізнаний про наміри приїзду до цього села та магазину в ранковий час, знав про наявність заздалегідь приготованих предметів для вчинення крадіжок, а також чітко виконував свою роль водія, тобто мав перебувати за кермом та у разі необхідності терміново рушити з місця для уникнення затримання, переслідування, тощо.

14 квітня 2021 року слідчим в АДРЕСА_5 о 17 годині 56 хвилин був затриманий автомобіль ВАЗ 21103 зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_21 , в якому перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , та проведений його невідкладний обшук, в ході якого було виявлено рюкзак чорного кольору з продуктами харчування, документи на ім`я ОСОБА_7 , а саме квитанція ПТ «Донкредит» Ломбардне відділення №191 ( НОМЕР_2 від 14.04.2021), Договір «Донкредит» Ломбардне відділення №191 ( НОМЕР_3 від 14.04.2021), договір страхування ДОН договір страхування майна м. Київ, 14.04.2021, металевий цвяходер, 7 (сім) тканинних рукавичок.

Усі ці речі ОСОБА_6 не міг не помітити, адже з його показань про те, що до того часу, як в них скінчився бензин і він не поліз в багажник за каністрою, викрадених речей в автомобілі він не бачив, він знав про те, що перебуває в багажнику та салоні автомобіля, тобто усвідомлював намір поїздки в АДРЕСА_3 , не маючи в цих містах ні друзів, ні родичів, ні знайомих.

Отже, дії ОСОБА_6 за епізодом вчинення крадіжки з магазину «Два» в с. Великий Щимель вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, адже він виконував свої дії в межах реалізації спільного умислу на викрадення чужого майна.

За фактом вчинення крадіжки з приміщення будинку АДРЕСА_4 потерпілий ОСОБА_13 показав, що 14 квітня 2021 року, близько 08 год. 30 хв. він вийшов з будинку, замкнув вхідні двері, ключі забрав із собою, та поїхав на автомобілі у центр міста. Коли проїжджав вулицею, то метрів за 250 від будинку побачив підозрілий автомобіль, оскільки в місті знає майже всі автомобілі. Це був автомобіль десятої моделі, зеленого кольору, зі спойлером на багажнику, таких машин у місті немає. Він їхав повільно, тому в салоні вказаного автомобіля побачив двох осіб, водія та пасажира, які намагалися сховатися, пасажир натягнув кепку на обличчя та став приспускатися на сидінні, а водій відвертатися. Скло в автомобілі було прозоре. Коли повернувся додому приблизно через півтори години, то побачив, що вхідні двері будинку відкриті, зрозумів, що хтось в будинку побув. У будинку речі, кухонні прилади були розкидані, лежали на підлозі, ліжка перевернуті. Він вийшов з будинку та викликав поліцію. З будинку викрали: магнітофон, телевізор, каблучки, дитячі сережки, штору, запасні ключі від автомобіля, плед, рюкзак. Все викрадене було повернуто під час досудового розслідування.

Такі показання повністю узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 14 квітня 2021 року та встановленими під час досудового розслідування обставинами.

Критика захисником показань потерпілого в тій частині, що на відстані 250 метрів він не міг побачити того хто саме перебуває в салоні, а також посилання захисника на те, що бокові вікна в салоні автомобіля тоновані не приймається до уваги, оскільки суперечить показанням потерпілого та є намаганням видати адвокатом бажане за дійсне.

Так, потерпілий вказав, що автомобіль розташовувався на відстані приблизно 250 метрів від будинку, при цьому він зауважив, що рухався на своєму автомобілі в зустрічному напрямку до автомобіля, де перебували обвинувачені. Отже, відстань між потерпілим та автомобілем обвинувачених скорочувалась, що не завадило потерпілому розгледіти осіб, які в ньому перебували, яких в подальшому він упізнав під час проведення відповідної слідчої дії. Захисник, звертаючи увагу на зазначену потерпілим відстань, намагається підмінити поняття, а саме відстань розташування автомобіля обвинувачених від будинку потерпілого, та місце знаходження самого потерпілого в той час, коли він спостерігав осіб, які перебувають в автомобілі.

Щодо за тонованих вікон автомобіля, то з відеозапису руху автомобіля по м. Корюківка чітко вбачається прозорість лобового скла, яка дає можливість побачити хто саме перебуває в автомобілі. Критикуючи прокурора, що ним не було з`ясовано, яке скло мають на увазі потерпілий та свідки, захисник залишив поза увагою, що він також це питання в інтересах свого підзахисного не з`ясовував.

При цьому, логічним є те, що потерпілий рухаючись в зустрічному напрямку по відношенню до автомобіля обвинувачених, мав можливість спостерігати осіб, які в ньому перебували саме через лобове скло, яке є прозорим, а не тонованим.

Свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду пояснив, що 14 квітня 2021 року зранку він йшов до батьків, які проживають неподалік від потерпілого ОСОБА_13 . За 50-70 метрів від двору потерпілого побачив автомобіль, в якому знаходилися дві особи. Справа сидів ОСОБА_7 , інший був одягнутий у спортивний костюм червоного кольору. Йому здалося, що вони поводили себе дивно, так, ніби не хотіли, щоб їх роздивилися, намагалися сховатися. Звернув увагу на цей автомобіль, бо раніше його не бачив, марка десятка, колір зелений, спойлер на багажнику. У батьків був близько години, бачив, як ці чоловіки виносили якісь речі з будинку потерпілого, в цей час автомобіль стояв вже біля подвір`я ОСОБА_13 . Про крадіжку дізнався від матері, після чого відразу зустрівся з потерпілим.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні вказала, що проживає на АДРЕСА_6 . Дату не пам`ятає, але не заперечує, що це могло бути 14 квітня 2021 року, близько 07 год. ранку чула гуркіт автомобіля, а коли вийшла на подвір`я, близько 07 год. 30 хв., бачила, що автомобіль стояв біля двору. Це був автомобіль зеленого кольору зі спойлером. Вона проїжджала на велосипеді повз цей автомобіль і бачила особу, яка сиділа в автомобілі, це був чоловік з темними, чорними широкими бровами.

Тобто, свідок також рухалась в зустрічному по відношенню до автомобіля напрямку, який стояв, тому мала можливість роздивитись осіб, які в ньому перебували. Відстань розташування автомобіля обвинувачених була вказана свідком по відношенню до будинку потерпілого, а не по відношенню до неї, як намагається переконати захисник в апеляційній скарзі, тим самим увести суд в оману, адже чудово розуміє показання свідка, яка чітко зазначила, що рухалась на велосипеді та проїжджала повз цей автомобіль.

У подальшому, 15 квітня 2021 року потерпілий ОСОБА_13 серед пред`явлених фотознімків упізнав ОСОБА_6 (який сидів на водійському місці) та ОСОБА_7 (який сидів на пасажирському сидінні), як осіб, яких він бачив в салоні автомобіля ВАЗ зеленого кольору, який спостерігав неподалік від свого двору напередодні 14 квітня 2021 року.

16 квітня 2021 року свідок ОСОБА_22 серед пред`явлених фотознімків упізнав ОСОБА_7 , як особу, яка перебувала на передньому пасажирському сидінні в автомобілі, який бачили неподалік будинку потерпілого напередодні крадіжки 14 квітня 2021 року.

Незгода сторони захисту з проведеною слідчою дією впізнання за фотознімками, з вказівкою на те, що на той час обвинувачені були затримані і потерпілий та свідок бачили їх, тобто в подальшому знали кого треба впізнавати, при тому, що дана слідча дія могла бути проведена за участі статистів, є безпідставною.

По-перше, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані в обідній час 14 квітня 2021 року в м. Чернігові, що виключає можливість того, що потерпілий та свідок бачили затриманих осіб до проведення такої слідчої дії, як впізнання.

По-друге, пред`явлення особи для впізнання лише за фотознімками не має наслідком недопустимість доказів за умови дотримання приписів ст. 228 КПК України.

Так, частиною 6 ст. 228 КПК України передбачено, що за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання.

Вказана захисником слідча дія впізнання за фотознімками проводилася з дотриманням вимог КПК України, а обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками законодавством не передбачено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_16 попередньо з`ясував, чи можуть вони впізнати осіб, яких бачили в автомобілі неподалік будинку потерпілого по АДРЕСА_3 , опитав про зовнішній вигляд і прикмети цих осіб, а також обставини, за яких вони цих осіб бачили.

Як потерпілий ОСОБА_13 , так і свідок ОСОБА_16 вказали на обставини, за яких бачили осіб, яких їм належало впізнати, а також зазначили ті риси та характерні ознаки, за якими вони цих осіб можуть впізнати, що відображено в протоколах впізнання та закріплено підписами потерпілого та свідка.

Твердження захисника про те, що потерпілий, як колишній працівник правоохоронних органів надає завідомо необхідні для обвинувачення показання, не приймаються до уваги, як такі, що об`єктивно не підтверджуються. Той факт, що потерпілий раніше був працівником правоохоронних органів не може ставитись йому у провину та свідчити про його упередженість, тим більше не виключає можливість того, що його могли обікрасти. Більш того, на відміну від обвинувачених, ОСОБА_13 попереджався про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. Ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не було доведено, що потерпілий або свідки мають упереджене ставлення до обвинувачених та безпосередньо до ОСОБА_6 , з яким раніше знайомі не були, проживають в різних містах та областях, що виключає можливість того, що вони обмовили обвинуваченого. Підстав не довіряти показанням потерпілого та свідків не встановлено, не наведено та не підтверджено їх й захисником, при тому, що показання цих осіб не є єдиним та беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_6 .

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено з дотриманням норм процесуального законодавства, а протоколи за результатами проведення цієї слідчої дії відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, доказів, які б підтверджували зворотне, у ході апеляційного розгляду не встановлено, а тому доводи захисника щодо недопустимості як доказу протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 16 квітня 2021 року, предметом огляду був мобільний телефон, в пам`яті якого збереглися фотозображення, зроблені 13 квітня 2021 року о 09 годині 16 хвилин в салоні автомобіля, на яких зображені разом ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , при цьому наявне зображення будинку потерпілого ОСОБА_13 в м. Корюківка.

Отже, матеріали кримінального провадження, показання свідків та потерпілого, відеозаписи з камер відеоспостереження, фотозображення, отримані в результаті проведення експертиз з мобільних телефонів та протоколи огляду дисків із записами до них, протоколи обшуку та огляду свідчать про те, що обвинувачені готувалися до вчинення даних кримінальних правопорушень, певний час спостерігали за будинком потерпілого ОСОБА_13 , вживали заходів для конспірації та уникнення камер зовнішнього спостереження, приховували обличчя тощо. Саме ці обставини в сукупності дають підстави дійти беззаперечного висновку про те, що умисел на таємне викрадення чужого майна в обвинувачених, в тому числі й в ОСОБА_6 виник до початку спільного вчинення кримінальних правопорушень, оскільки мало місце спільне планування та готування до вчинення кримінального правопорушення та безпосередньо спільне його вчинення, де кожний виконував свою роль.

Усі встановлені під час досудового розслідування, судового розгляду та апеляційного перегляду обставину вказують на те, що ОСОБА_6 був обізнаний про мету поїздки в АДРЕСА_3 , він усвідомлював, що він за попередньою змовою з ОСОБА_7 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження здійснюватимуть крадіжку чужого майна, чітко виконував відведену йому роль, знав про дії інших учасників змови, а тому його дії вірно були кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України та перекваліфікації, як про це вказує захисник, не підлягають.

Не приймаються до уваги доводи захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження містяться не оригінали записів з технічних носіїв, а тому вони не можуть прийматись до уваги при ухваленні вироку, відповідно до правової позиції , викладеній в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року в справі №404/700/17, яка полягає в тому, що суд не прийняв до уваги в якості доказ, який являється копією, а не оригіналом.

Так, постанова Верховного Суду, на яку посилається захисник в апеляційній скарзі, була ухвалена в конкретному кримінальному провадженні, обставини якого суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні. Більш того, копіювання запису із записуючого пристрою на технічний носій в тому кримінальному провадженні було встановлено експертом, що унеможливлювало встановлення факту монтажу, обрізання тощо, що в свою чергу могло вплинути та визначення швидкості руху водія, а відтак суттєво вплинути на об`єктивність встановлених обставин.

У даному кримінальному провадженні, диски із даними, що були отримані в результаті проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/125-21/3702-КТ від 13 травня 2021 року, № №СЕ-19/125-21/3701-КТ від 06 травня 2021 року та №СЕ-19/125-21/3699-КТ від 06 травня 2021 року були створені експертом та є оригінальними. Більш того, створення їх експертом виключає можливість їх фальсифікування, адже отримання їх змісту повністю відображено в дослідницькій частині експертних висновків.

Технічний носій із відеозаписом з камери відеоспостереження в ломбардному відділенні АДРЕСА_7 був отриманий на підставі ухвали слідчого судді в результаті отримання тимчасового доступу до речей і документів та є додатком до протоколу вказаної слідчої дії. Підстав вважати, що вказаний запис є копією не встановлено, адже він був отриманий у передбачений законом спосіб.

Відеофайли проведених обшуків, які знаходяться на двох флеш носіях вірно прийняті судом до уваги, оскільки є додатками до протоколів обшуків, які й є доказом у кримінальному провадженні, а відеозаписи лише відображають хід проведеної слідчої дії. Більш того, підстав вважати, що ці записи не є оригінальними не встановлено, адже в протоколі обшуку автомобіля ВАЗ від 14 квітня 2021 року вказано, що флеш-носій був поміщений до спецпакету та опечатаний, під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_8 у вступній частині протоколу обшуку було вказано про те, що запис ведеться відеокамерою Панасонік зі з`ємним флеш носієм, який після завершення слідчої дії був запакований до спецпакету, на якому поставили свої підписи всі учасники слідчої дії, що вказує на оригінальність цих записів.

Той факт, що записи на різні носії були зроблені в різних програмах для їх зчитування, а тому може виникнути проблема в їх зчитуванні на іншому носії, у зв`язку з чим виникла необхідність в їх записі в доступній для перегляду в судовому засіданні програмі, не може свідчити про підробку такої інформації, або ж про невідповідність відображеної інформації тій інформації, яка міститься на оригінальних записах, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Виділення матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_23 в окреме провадження не свідчить про неповноту судового розгляду, як намагається довести захисник.

Процесуальне рішення про виділення вказаних матеріалів в окреме провадження було прийняте на стадії досудового розслідування, де слідчий є незалежною процесуальною особою та йому не можуть бути надані вказівки щодо прийняття того чи іншого процесуального рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Частиною 1 статті 334 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, в тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу.

Таким чином, кримінальні провадження на стадії розгляду їх судом можуть бути об`єднані в одне кримінальне провадження, за умови, що вказані провадження перебувають на розгляді того суду, який постановляє ухвалу про об`єднання проваджень за правилами ст. 217 КПК України. При цьому, ні положення ст. 217, ні положення ст. 334 КПК України не передбачають та не регламентують правил об`єднання кримінальних проваджень, які знаходяться на розгляді в різних судах.

При цьому, до переліку підстав для передачі кримінального провадження з одного суду до іншого, визначеному ч. 1 ст. 34 КПК України, не входить така підстава, як передача кримінального провадження з одного суду до іншого, які знаходяться в юрисдикції різних апеляційних судів, як об`єднання матеріалів кримінального провадження в одне провадження.

Більш того, до повноважень суду першої інстанції не належать повноваження щодо визначення підсудності, а підстав для направлення відповідного подання до суду апеляційної інстанції не встановлено та захисником не наведено.

Розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_15 в окремому кримінальному провадженні жодним чином не вплинув на повноту та об`єктивність судового розгляду, який тривав значний проміжок часу, були допитані всі учасники кримінального провадження та досліджені докази,як сторони обвинувачення, так і сторони захисту.

До того ж, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах і не наполягав на допиті ОСОБА_15 в якості свідка в судовому засіданні. На допиті вказаної особи не наполягав й обвинувачений ОСОБА_6 , а сторона захисту не заперечувала проти завершення судового розгляду за відсутності виклику цієї особи.

Посилання захисника на недопустимість в якості доказу акту інвентаризації, як такого що не відповідає вимогам Наказу №572 та висновку судової товарознавчої експертизи, з вказівкою на те, що не було встановлено чи не були викрадені продукти з магазину з порушеним строком придатності, є безпідставними.

Вимоги Наказу Міністерства фінансів України №572 від 17 червня 2015 року «Про затвердження типових форм для відображення бюджетними установами результатів інвентаризації», на який посилається захисник, стосуються бюджетних організацій і мають лише рекомендаційний характер для юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

На сьогодні відсутні нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб підприємців, у зв`язку з чим, акт інвентаризації викраденого майна з магазину «Діва» ФОП ОСОБА_12 від 14 квітня 2021 року не суперечить вимогам чинного законодавства, при цьому в ньому зазначена кількість товару, яка була загалом наявна в магазині, а також кількість товару, зникнення якого стало відомо в процесі огляду місця події, тобто визначено кількість та асортимент викраденого товару.

Товарознавча експертиза це дослідження товарів з метою визначення їх якості, а також їх відповідності існуючим стандартам.

Головними завданнями товарознавчої експертизи є: визначення вартості товарної продукції; визначення належності товарів до класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо-торговельній сфері; визначення характеристик об`єктів дослідження відповідно до вимог Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності; визначення змін показників якості товарної продукції; установлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства-виробника, країни-виробника; визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил.

При цьому, для кожного завдання товарознавчої експертизи визначений свій вид експертизи. У даному випадку було призначено та проведено саме товарознавчу експерту та на вирішення експерту було поставлено питання щодо визначення ринкової вартості, викрадених продуктів харчування з магазину «Діва» ФОП ОСОБА_12 та речей, викрадених з будинку потерпілого ОСОБА_13 станом на день викрадення 14 квітня 2021року.

Визначення строку придатності викрадених продуктів не відноситься до критеріїв оцінки даного виду експертизи, а експерт не може вийти за межі наданих йому повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що частина продуктів харчування була вилучена після затримання обвинувачених та повернута власниці, якій був наданий дозвіл на реалізацію цих продуктів харчування, саме з вказівкою на те, що не збіг строк придатності товарів.

Таким чином, висновок експерта вірно визнаний судом належним та допустимим доказом, оскільки експертом було проведено дослідження в межах поставлених на вирішення питань та є доказом розміру матеріальної шкоди, яка була спричинена потерпілим діями обвинувачених.

Аналізуючи вище викладене, під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_6 таємного викрадення майна потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення та житло, окрім проаналізованих вище, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходять із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не вдалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Таким чином, як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, його розгляд здійснено відповідно до положень КПК України, з додержанням засад диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції в частині доведеності обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_6 є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, а покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, підстав для його зміни чи скасування в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, у строк відбування покарання ОСОБА_6 належить зарахувати час його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 10 серпня 2023 року по день постановлення рішення апеляційним судом.

Так, згідно ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2023 року ( номер провадження 1-кп/736/7/23 до обвинуваченого ОСОБА_6 за клопотанням прокурора замість особистого зобов`язання, був застосований цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_9 на строк до 09.10. 2023 включно.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю до 19 листопада 2023 року включно.

03 листопада 2023 року Менським районним судом Чернігівської області, якому була передана кримінальна справа через зміну підсудності і вихід у відпустку судді Корюківського районного суду по вагітності і пологах, був продовжений строк цілодобового домашнього арешту до 29 грудня 2023 року включно.

25 грудня 2023 року ухвалою Менського районного суду Чернігівської області обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк цілодобового домашнього арешту до 20 лютого 2024 року.

Постановляючи вирок 29 січня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 був продовжений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили.

Відповідно, обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під цілодобовим домашнім арештом з 10 серпня 2023 року по 03 вересня 2024 року.

Згідно ч. 7 ст. 72 КК України( в редакції Закону №3342-ІХ від 23.08.2023) домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

У порядку ч.2 ст. 404 КПК України засудженому ОСОБА_6 зарахувати у строк відбування покарання час його перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 10 серпня 2023 року по 03 вересня 2024 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_24 ОСОБА_25 ОСОБА_26