У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши матеріали заяви адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання та позбавлення волі,

встановив:

29.07.2024 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання та позбавлення волі ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

В обґрунтування заявленого посилається на те, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 без належних на те правових підстав незаконно затримали ОСОБА_4 , та по теперішній час утримують в себе. Окрім цього, звертає увагу на те, що ОСОБА_4 військового обліку не порушував, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , військово-облікові дані оновив вчасно, у розшуку не перебуває та не перебував, від мобілізації не ухиляється, повісток не отримував, має підставу для звільнення від мобілізації, про що подав заяву, яка перебуває на розгляді ІНФОРМАЦІЯ_3 . Адвокат посилається на те, що дружина ОСОБА_4 перебувала на час його затримання з ним, і стверджує, що його затримали саме працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та відвезли на територію Ужгородського аеропорту за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника ОСОБА_3 для участі у судовому засіданні не з`явилася, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином через зареєстрований електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд".

Заявник в судове засідання не з`явився.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 для участі у судовому засіданні не з`явився, однак до початку судового засідання, 01.08.2024, на електронну адресу суду надійшло пояснення ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким повідомлено про те, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибув 26.07.2024 р. в ІНФОРМАЦІЯ_5 у супроводі працівників Національної поліції під час спільної роботи з ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виявлення осіб, які ухиляються від виконання військового обов`язку та не прибули до РТЦК та СП під час загальної мобілізації. Повідомляє, що громадянин ОСОБА_4 не затримувався та не утримувався в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також зазначає, що для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно даних якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рахується, як військовозобов`язаним та таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Пояснює, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не надав одразу в ІНФОРМАЦІЯ_1 жодних підтверджуючих документів, які би надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, однак після уточнення військово-облікових даних військовозобов`язаного ОСОБА_6 було з`ясовано про наявність у нього неоформленого права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації,

Повідомляє, що на теперішній час місцезнаходження ОСОБА_4 невідоме, однак працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку про необхідність явки 13.08.2024 до відповідного РТЦК та СП за місцем його реєстрації для оновлення військово-облікового документів. ІНФОРМАЦІЯ_1 долучив копію повістки з підписом ОСОБА_4 про отримання від 26.07.2024 р., з якої вбачається, що ОСОБА_4 викликаний до РТЦК та СП за місцем реєстрації на 13.08.2024 на 11:00 год. для оновлення військово-облікових даних.

Ознайомившись із заявою адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , та матеріалами, доданими до такої, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «;Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Із змісту ч. 2,3 ст. 206 КПК України, на яку посилається заявник, обґрунтовуючи вимоги клопотання, слідує, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тобто слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із змісту досліджених судом письмових доказів вбачається, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Згідно наявних матеріалів, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 отримав повістку про виклик до РТЦК та СП за місцем реєстрації на 13.08.2024 на 11:00 год. для оновлення військово-облікових даних.

Докази його незаконного утримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 у матеріалах клопотання відсутні.

Суд наголошує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, що передбачений ст. 65 Конституції України, відтак, не є незаконним утриманням особи, якщо такі обставини буде встановлено.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суду з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1,17,20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України, а отже відсутні повноваження і до вчинення інших дій передбачених ст. 206 КПК України, зокрема, щодо медичного обстеження.

Також слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що уразі порушення його прав чи інтересів службовими(посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, - до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у задоволенні заяви, поданої в порядку ст. 206 КПК України.

Однак, згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 4) відмову у задоволенні скарги.

Оцінюючи зібрані по справі докази, слідчий суддя приходить до висновку, що заява адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , подана в порядку статті 206 КПК України, до задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 206, 303-307, 309 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку статті 206 КПК України, - відмовити.

Відповідно дост.309 КПК України ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1