Справа № 509/6013/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.1 ст. 358, ст.. 356 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.1 ст. 358, ст.. 356 КК України, в якому просила суд накласти арешт на майно на рештки так званого «порому «Кислицький», зареєстрованого на ОСОБА_4 на підставі підроблених документів; накласти арешт на майно незаконно збудовану (змонтовану) гідротехнічну споруду, створену (змонтовану) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими корумпованими посадовими особами, слідчими та прокурорами з використанням решток так званого «порому «Кислицький» (порому ВИЛ-0224-К).

В обгрунтування клопотання зазначила, що у кримінальному провадженні №0003076 предметом злочину є так званий «Пором «Кислицький» (напсравді пором ВИЛ-0224-К), який водночас є речовим доказом у кримінальному провадженні №0003076. Не так давно вказаний доказ було знищено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими корумпованими посадовими особами, слідчими та прокурорами. Станом на сьогодні, в районі села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області функціонує міст (надалі міст або гідротехнічна споруда), незаконно створений (змонтований) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими корумпованими посадовими особами, слідчими та прокурорами з решток так званого «порому «Кислицький» (насправді - пором ВИЛ-0224-К) під час війни у незаконний спосіб з використанням так званого «порому «Кислицький» та іншого, наразі невідомого судна без будь-якого погодження з будь-яким органом державної влади України, включаючи Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Регістр судноплавства України, Адміністрацію судноплавства України. Під час війни зазначений незаконно створений (змонтований) міст з решток так званого «порому «Кислицький» (насправді - пором ВИЛ-0224-К), систематично використовується ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими корумпованими посадовими особами, слідчими та прокурорами для незаконного та небезпечного перевезення вантажів та людей з острову Кислицький та на острів ОСОБА_19 , для незаконного (злочинного) постачання до краї Європейського Союзу наркотичних засобів та інших заборонених у цивільному обігу предметів і речовин, для незаконного (злочинного) доставлення ухилянтів з України до країн Європейського Союзу.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим відділом відділення поліції здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.1 ст. 358, ст.. 356 КК України.

Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і за ч.1 ст. 131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, завдання якого визначені ст. 2 КПК України.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно п.2, п.4 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

- спеціальної конфіскації;

-відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Одночасно згідно ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується в разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Згідно ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

За ч.8ст.170КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно ч.1ст.173КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2ст.173КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема:

1) правову підставу для арешту майна; …

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Для правильного вирішення справи необхідно визначити чи узгоджується ситуація з вищезазначеними положеннями і врахувати та перевірити вимоги ч.2 ст. 173 КПК України.

Отже, під час розгляду клопотання ОСОБА_3 наведених правових підстав та мети арешту зазначеного у клопотанні майна не встановлено,

Слідчим суддею враховуються й обставини того, що жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.1 ст. 358, ст.. 356 КК України.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Цивільний позов по кримінальному провадженню №0003076 від 30.10.2017 року не заявлявся.

Натомість слід зауважити, що нормами КПК не передбачено і постановлення слідчим суддею ухвали про арешт майна за клопотанням потерпілого.

У випадках, передбачених ст. 338 і ст. 340 КПК, потерпілий є стороною кримінального провадження і користується всіма правами сторони обвинувачення лише під час судового розгляду.

В усіх інших випадках потерпілий не є стороною кримінального провадження і займає самостійну позицію як учасник кримінального провадження.

Вичерпний перелік прав і обов`язків потерпілого передбачено статтями 56 і 57 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право, зокрема, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження; подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання; а також користуватися іншими правами, передбаченими КПК.

Отже, потерпілий не має права звертатися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, оскільки під час досудового розслідування він не є стороною кримінального провадження.

Водночас потерпілий має право ініціювати питання про арешт майна перед слідчим або прокурором шляхом подання відповідного клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК.

У зв`язку із чим , вважаю, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання та у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 171, 172 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.1 ст. 358, ст.. 356 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1