Провадження № 11-кп/824/193/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищої освітою, працює фізичною особою-підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 (сто) годин. Звільнено від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вироком вирішено питання щодо судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 06.08.2020 року приблизно о 09 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_9 , під час якого умисно, протиправно з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс останньому декілька ударів кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, внаслідок чого останньому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців в правій підочній ділянці з переходом на правий скат носу, по передній поверхні лівого колінного суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та винести виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на однобічність та неповноту дослідження обставин справи.

Зокрема, зазначає про те, що суд дійшов бездоказового висновку про те, що ОСОБА_11 ображав ОСОБА_9 , не звернув уваги на те, що саме потерпілий спровокував бійку, неналежним чином встановив механізм нанесення тілесних ушкоджень, залишив поза увагою ті обставини, що освідування потерпілого, всупереч вимогам ст.241 КПК України, проведено без постанови прокурора, а направлення дізнавача на судово-медичне освідуванняне є належним процесуальним рішенням, що тягне за собою недопустимість висновку експертного дослідження № 041-1013-2020від 06.08.2020 року як доказу, і, як наслідок, за «правилом отруйного дерева» і висновку судово-медичної експертизи № 042-1257-2020 від 16.09.2020 року. Звертає увагу на те, що висновки судово-медичних експертиз не містять відповіді на механізм спричинення потерпілому двох тілесних ушкоджень та про наявність прямого причинного зв`язку тілесних ушкоджень потерпілого з діями обвинуваченого.

Вказує, що у обвинуваченого не було мети на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому судом не було встановлено чи мали місце взаємні образи чи відбувся лише спір між двома чоловіками стосовно правил дорожнього руху та безпідставно прийнято лише позицію потерпілого, який мав на меті спровокувати бійку та вчинив для цього відповідні дії. ОСОБА_7 не бажав конфлікту, але захищав своє майно та своє здоров`я, направляючи свої дії виключно для самозахисту та перебував у стані сильного душевного хвилювання та необхідної оборони, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.

Окрім того, посилається на відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_12 на підписання 26.10.2020 обвинувального акта, оскільки належної постанови про визначення групи прокурорів з її прізвищем у групі прокурорів матеріали справи не містять, а тому докази, зібрані під її наглядом і процесуальним керівництвом є недопустимими, а сама постанова про визначення групи прокурорів прийнята неіснуючою службовою особою. Також зазначає про те, що дізнавач у кримінальному провадженні визначений дорученням керівника дізнання, а не постановою.

Вказує, що органом досудового розслідування належним чином не повідомлено про завершення досудового розслідування та не відкрито матеріали кримінального провадження обвинуваченому та стороні захисту в порядку ч. 7 ст. 290 КПК України, а суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_13 , які виправдовували обвинуваченого.

Також вважає, що ОСОБА_9 не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, а суд прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позову.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_14 посилається на наявність процесуальних порушень, які не були предметом належної оцінки судом першої інстанції та вважає, що постанова про призначення групи прокурорів від 07.08.2020 року є недопустимим доказом, оскільки підписана прокурором ОСОБА_15 , який не приймав вказаної постанови. Окрім того не погоджується із висновками суду та вважає, що обвинувальний акт, складений 26.10.2020, був підписаний неуповноваженим прокурором, що унеможливлює його розгляд судом.

Також посилається на наявність процесуальних порушень при призначенні дізнавача, оскільки було порушено вимоги ст. 110 КПК України так як доручення не може вважатися належним способом наділення дізнавача повноваженнями на проведення досудового розслідування, тому вважає, що дізнавачі не мали законного права на внесення відомостей в ЄРДР та вважає, що всі зібрані ними докази є недопустимими.

Вважає, що суд першої інстанції надаючи оцінку висунутому обвинуваченню не переконався в наявності в діях обвинуваченого всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та вказує, що причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 і наслідками доказами не підтверджений і за висунутим обвинуваченням удари обвинуваченого в область лівої частини обличчя потерпілого не можуть бути причиною виникнення у останнього синців в правій підочній ділянці з переходом на правий скат носу.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин, викладених у вироку, стверджується доказами, які містяться у:

-показаннях обвинуваченого, який не заперечував факту конфлікту та бійки із потерпілим, під час яких він відмахувався від ОСОБА_9 ;

-показаннях потерпілого ОСОБА_9 , який вказував на обставини виникнення конфлікту та механізм нанесення тілесних ушкоджень, та зокрема зазначив, що «.. після образ, ОСОБА_7 вдарив його правою рукою в обличчя в область ока та носі зверху вниз і він від цього зробив півкроку назад, щоб уникнути удару, однак ОСОБА_7 почав атакувати руками в обличчя і корпус..»;

- протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення, складеним працівником поліції, якому ОСОБА_9 повідомляв про нанесення йому тілесних ушкоджень;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання, за яким потерпілий впізнав ОСОБА_7 як особу, що нанесла йому тілесні ушкодження;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 07.10.2020 року та додатком до нього від 07.10.2020 року (т.1 а.с. 207-213), відповідно до яких потерпілий за участю статиста показав обстановку, обставини події, що відбувались 06.08.2020 року приблизно о 09 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , крім того, вказав механізм нанесення йому ударів та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень;

- протоколі огляду предмета (т.1 а.с.191-194) - диска з відеореєстратора потерпілого, наданого ним слідчому, з долученими до нього фотознімками, згідно яких чітко вбачається місце вчинення кримінального проступку, обстановка, яка склалася під час конфлікту та факт і обставини нанесення ОСОБА_7 ударів в область обличчя потерпілому ОСОБА_9 ;

-висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_16 №042-1257-2020 (т. 1 а.с. 196-200), відповідно до якого, після подій 06.08.2020 року у ОСОБА_9 мали місце такі ушкодження: 2 синці в правій підочній ділянці з переходом на правий скат носа, по передній поверхні лівого колінного суглоба; локалізація та характер вищевказаних ушкоджень з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок двократної травмуючої дії тупого (их) предмета (ів), могли утворитись в термін 06.08.2020 року; відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції шкіри по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб, що відповідно до строків тривалості розладу здоров?я відносяться до легкого тілесного ушкодження;

- висновку експертного дослідження спеціаліста Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_17 №041-1013-2020 (т. 1 а.с. 201-202), відповідно до якого при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 у останнього виявлено синці - в правій підочній ділянці з переходом на правий скат носу, по передній поверхні лівого колінного суглобу; вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 06.08.2020, внаслідок не менш 2-х травматичних дій та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров?я).

-показаннях свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила бійку між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Сукупності доказів по справі суд надав належну оцінку і дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 усіх ознак (об`єктивної, суб`єктивної сторін, суб`єкта та об`єкта) складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Зокрема, про нанесення саме ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень свідчать послідовні показання ОСОБА_9 , дані як в судовому засіданні , так і під час слідчого експерименту, та також відеозаписом події з відеореєстратора. Допустимість та належність зазначених доказів у апеляційній скарзі не оспорюється.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд неправильно встановив причини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим суперечать змісту вироку, який не містить будь-яких висновків щодо зазначеної обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що первинне медичне обстеження потерпілого на предмет наявності тілесних ушкоджень мало місце за направленням дізнавача, а не за правилами ст.241 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, так як ст.241 КПК України не регламентує питань, пов`язаних з необхідністю проведення судово-медичної експертизи, а визначає процедуру освідування, яке проводять дізнавач, слідчий або прокурор, про що складається відповідний протокол. З огляду на наведене, відсутні підстави для визнання даних медичного обстеження та виконаної на підставі нього судово-медичної експертизи недопустимими доказами.

Постановою від 07.08.2020 року у кримінальному провадженні, підписаною заступником керівника Київської місцевої прокурора тури №1 ОСОБА_18 , призначена група прокурорів, серед яких вказана прокурор ОСОБА_19 , що склала обвинувальний акт.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор ОСОБА_19 не мала повноважень на процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, оскільки у вступній частині постанови про визначення групи прокурорів зазначений її автором не ОСОБА_15 , а ОСОБА_21, є безпідставними, оскільки така технічна описка не може вплинути на виконання нею повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні.

Також є надуманими твердження апеляційної скарги про те, що дізнавач у провадженні щодо кримінального проступку має визначатися не за дорученням начальника відділу дізнання органу поліції , а за постановою , оскільки така форма процесуального рішення передбачена лише для визначення групи дізнавачів (слідчих).

Доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, з огляду на те, що матеріали кримінального провадження не містять повідомлення, яке направлялося захиснику або обвинуваченому, про закінчення досудового розслідування та не відкрито матеріали кримінального провадження в порядку ч.7 ст.290 КПК України, є неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що прокурором обвинуваченому поштою були направлені матеріали кримінального провадження, копія обвинувального акту, копія реєстру матеріалів досудового розслідування та його захиснику поштою направлені копія обвинувального акту та копія реєстру матеріалів досудового розслідування.

Із змісту клопотання захисника до суду першої інстанції від 09.02.2021 року про повернення обвинувального акту прокурору (т.1 а.24-25) вбачається, що на час підготовчого судового засідання матеріали кримінального провадження були відкриті стороні захисту.

Відсутність у матеріалах провадження повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування не є такими обставинами, які б свідчили про те, що прокурором стороні захисту не були відкриті відповідні матеріали, наслідком чого могла б бути їх недопустимість.

Крім того, у апеляційній скарзі не наведено обставин, які б могли свідчити про те, що стороні захисту не була відкрита частина матеріалів досудового розслідування, яка б містила докази винуватості ОСОБА_20 , які лягли в основу обвинувального вироку.

Міркування апеляційної скарги про те, що удари обвинуваченого в область лівої частини обличчя потерпілого не можуть бути причиною виникнення у останнього синців в правій підочній ділянці з переходом на правий скат носу є припущеннями, які не стверджуються у кримінальному провадженні жодним доказом.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_7 під час бійки із ОСОБА_9 і нанесенні тілесних ушкоджень останньому перебував у стані необхідної оборони або сильного душевного хвилювання.

Частиною 1ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як випливає з матеріалів справи конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розпочався із зауваження саме обвинуваченого з приводу порушення потерпілим ПДР, у той час, коли кожен з них перебував за кермом свого автомобіля, після чого водії вийшли з транспортних засобів і, продовжили конфлікт , який переріс у обопільну бійку.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами кримінального провадження і спростовують версію сторони захисту, викладену у апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_7 вчиняв дії з метою захисту своїх прав та інтересів від посягання з боку ОСОБА_9 .

Юридичних та медичних критеріїв, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 під час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень перебував у стані афекту чи про те, що його стан під час обопільної бійки свідчив про його неосудність, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Також є очевидним, що внаслідок заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень останній отримав моральні страждання, спричинені фізичним болем, обмеженням способу проживання.

На думку колегії суддів, висновок суду про доведеність наявності моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7 ОСОБА_9 , ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а її розмір , що становить 3000 грн., визначений з урахуванням обставин її заподіяння та відповідає критеріям розумності, достатності та справедливості.

Таким чином апеляційна скарга правильності висновків судді про наявність належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 с.125 КУпАП, не спростовує.

Покарання ОСОБА_7 судом визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України та останнього правомірно звільнено від його відбування на підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Судове рішення вимогам ст.370 КПК України відповідає.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: