Справа № 286/4201/24
У Х В А Л А

Провадження № 1-кс/286/643/24

19 листопада 2024 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000376 від 22.10.2024 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням та просить скасувати арешт, накладений накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.10.2024 в кримінальному провадженні №0000376 від 22.10.2024 на автомобіль марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повернути автомобіль власнику, мотивуючи тим, що 21 жовтня 2024 року близько 8 год. 30 хв. в м. Овруч по вулиці Героїв Майдану, вона - ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Opel Insignia", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахувала дорожньої обстановки, стан транспортного засобу, в результаті чого не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з припаркованим автомобілем марки "Mersedes-Benz 208 D", реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій якого - ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

21.10.2024 під час огляду місця події, було вилучено автомобіль марки "Mersedes-Benz 208 D", реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіль марки "Opel Insignia", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_5 від 23.10.2024 по справі №286/3946/24 було накладено арешт, зокрема і на автомобіль марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_3 , який є речовим доказом та зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування майном та залишено на зберіганні за відділом поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

На сьогодні по даному кримінальному провадженні з автомобілем вже проведені усі можливі слідчі дії, автомобіль оглянуто експертом, призначено експертні дослідження. Ні в автомобілі, ні сам автомобіль не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вилучений автомобіль з часу вилучення та накладення арешту перебуває під відкритим небом без спеціальних захисних засобів, що призводить до його псування: з`являється корозія металу, від сирості приходять в непридатність сидіння в салоні автомобіля, пошкоджуються шини, що негативно відіб`ється на технічному стані автомобіля. Внаслідок цього їй, як власнику автомобіля, завдається матеріальна шкода. Крім того, автомобіль потрібен їй для проїзду на роботу із с. Кирдани до м. Овруч, а також для своєчасного вирішення соціально-побутових проблем сім`ї.

На даний час перебування під арештом автомобіля марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та знаходження його на штрафному майданчику є недоцільним.

В судове засідання власник майна, слідчий та прокурор не з`явилися. В своєму клопотанні ОСОБА_3 просила розгляд справи провести без її участі.

Слідчий надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. При цьому зазначив, що не заперечує щодо задоволення клопотання, так як з автомобілем проведені всі необхідні слідчі дії.

Прокурор також надав заяву про розгляд справи без його участі. Щодо задоволення клопотання заперечує, посилаючись на не проведення судових експертиз.

Врахувавши позиції учасників та дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду від 23.10.2024 по справі №286/3946/24 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376 від 22.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, було накладено арешт, зокрема, і на автомобіль марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_3 , який є речовим доказом та зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування майном та залишено на зберіганні за відділом поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Ухвалюючи вказане рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив із того, що слідчим було доведено належними та допустимими доказами, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а також доведено наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ст. 170 КПК України, зокрема існування розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом кримінального правопорушення і у разі не накладення на нього арешту воно може бути пошкоджене чи знищене.

В ст. 174 КПК України законодавець закріпив можливість власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний, що передбачено ст. 2 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В постановах Європейського суду з прав людини від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації» судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 свідчить про те, що автомобіль марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376 від 22.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, триває. Слідчий не заперечує щодо задоволення клопотання, зазначивши, що з автомобілем проведені всі необхідні слідчі дії.

Посилання прокурора на тривання експертиз слідчий суддя не може покласти в основу рішення у справі, так як вказана обставина, на переконання слідчого судді, не доводить ніяким чином, що потреби досудового розслідування виправдовують подальше перебування транспортного засобу на майданчику тимчасового тримання; не наведено, які слідчі дії планується проводити з використанням транспортного засобу, які обставини завадили їх проведенню протягом часу їх утримання; не доведено, що повернення автомобіля, який перебуває на майданчику тимчасового тримання, може зашкодити кримінальному провадженню; не наведені додаткові доводи в обгрунтування наявності ризиків, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в даному кримінальному провадженні доказів, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому автомобілем та відповідно до висновку про скасування арешту майна, оскільки є підстави вважати, що у подальшому застосуванні арешту в частині обмеження користування автомобілем відпала потреба. Разом з тим, з метою недопущення зникнення, знищення під час проведення досудового розслідування майна, яке визнано речовим доказом, слідчий суддя приходить до висновку про передачу автомобіля марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_3 , на відповідальне зберігання останній та відповідно до висновку про часткове задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу; речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.

Відповідно до п.2 постанови КМУ від 17 грудня 2008 №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» (із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ №94 від 11.02.2009, №1136 від 14.10.2009, №54 від 25.01.2021, №476 від 08.07.2015, №888 від 28.10.2015 та №699 від 11.10.2016), Національна поліція забезпечує функціонування спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 10 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням ї пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2021 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» ( із змінами, внесеними згідно Постанови КМ №437 від 13.07.2016 та №975 від 09.11.2016) закріплено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Згідно пункту 32 вказаного Порядку зберігання речових доказів, фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст.100, 170, 173,174 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.10.2024 в кримінальному провадженні №0000376 від 22.10.2024 на автомобіль марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині користування вказаним автомобілем, передавши його на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1