ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/736/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/251/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - справи в порядку виконання судового рішення
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6

захисника- ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/521/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 травня 2024 року про відмову у задоволенні поданого ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та перерахунок строку покарання ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та перерахунок строку покарання у звязку з Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року з розрахунку одни день попереднього увязнення з два дні позбавлення волі та ЗУ Про амністію в 2014 році.

В апеляції засуджений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подане ним клопотання посилаючись на те, що у 2006 році у звязку з вчиненням злочину його було оголошено у міжнародний розшук, 25 липня 2008 року затримано в Російській Федерації та за недоліком всіх документів і перекладу на російську мову 28 вересня 2008 року звільнено з-під варти, після повернення на Україну для заміни паспорту, 31 серпня 2009 року його затримали і помістили в Чортківське УВП № 26, де він перебував до вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року, яким його було засуджено та звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців. Проте, він порушив умови покарання та виїхав в Росію, а коли повернувся в Україну, дізнався, що перебував в розшуку, тому його направили для відбування покарання за вказаним вироком в Полтавську ВК № 26. Просить переглянути термін відбування ним покарання у звязку з «Законом ОСОБА_8 » та звільнити від його відбування. Крім цього, зазначає, що у 2014 році була амністія для засуджених за ст. 199 КК України, тому просить її застосувати.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання може бути застосовано після відбуття засудженим основного покарання та не менше половини строку покарання за необережний тяжкий злочин, а також за наявності інших зазначених у законі умов.

Згідно з вимогами частини 2 вказаної норми закону умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше половини строку покарання за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до п.2 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Згідно з п.13 вказаної норми кримінального процесуального закону під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від відбування покарання

Згідно з ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питання, передбаченого пунктом 2 статті 537 цього Кодексу; вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя при виконанні вироку , передбачені п.14 ст.537 КПК України віднесено ст.539 цього Кодексу як до компетенції місцевого суду, який ухвалив вирок так і до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Окрім цього, з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2016 року (вих. № 223-20/0/4-16) щодо застосування окремих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року вбачається таке:

Беручи до уваги, що у п. 3 Розділу II «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, до числа яких віднесено «суд, що виніс зазначений обвинувальний вирок», з огляду на системний аналіз положень статей 537, 539 КПК України, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, правильним видається, що питання зарахування строку попереднього ув`язнення:

- під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК). Так само має вирішуватись це питання й у випадку здійснення судового розгляду у порядку КПК 1960 р.;

- у період між ухваленням обвинувального вироку та набранням ним законної сили, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК, має вирішуватися судом, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК). Якщо ж клопотання про застосування цього Закону подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого обвинувачений тимчасово перебуває (наприклад, за місцем знаходження слідчого ізолятора), суд ухвалою повертає клопотання особі, яка його подала, із роз`ясненням права та порядку звернення.

У випадку з`ясування апеляційним судом під час перегляду кримінального провадження наявності підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону), слід застосувати її положення, зазначивши у резолютивній частині судового рішення окремим пунктом про таке зарахування.

Зміна судового рішення суду першої інстанції в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання можлива лише у зв`язку з неправильним застосуванням цим судом положень ст. 72 КК, зокрема в частині неправильного зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати положення ст. 72 КК (в редакції Закону) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, вираховуючи його до моменту постановлення вироку. Наступне зарахування, зокрема у випадку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або апеляційним судом в разі оскарження вироку та постановленні нового чи залишення вироку суду першої інстанції без зміни, або у випадку його зміни.

Положеннями ст. 18 КВК України визначено, що місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія. У свою чергу, відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

У силу ч. 2 ст.11, ч. 3 ст.18 КВК України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 1-118 (2009 р.) вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.199 КК України , і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців. Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Вирок суду набрав законної сили 30 жовтня 2009 року.

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2010 року звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 скасовано. Засудженого ОСОБА_6 направлено для відбування покарання, призначеного вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року.

За даними листа ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №15/07/4339-21 від 14 вересня 2021 року, до Полтавської виправної колонії (№64) прибув ОСОБА_6 , засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року.

Відповідно до ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2023 року (справа № 595/2053/23) за клопотанням засудженого вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року, який відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія №64» переведений до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» за адресою: м. Чортків вул. Л.Українки, 3 Тернопільської області, з подальшою доставкою засудженого до Бучацького районного суду Тернопільської області, - для ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження справа №1-118 (2009 р.).

Державна установа «Чортківська установа виконання покарань №26» не є місцем відбування покарання для засудженого ОСОБА_6 , оскільки останнього тимчасово етаповано на виконання ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2023 року для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження з ДУ «Полтавська виправна колонія №64», що знаходиться в м. Полтава, вул. Старокотилевська, 6.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.Так, амністія в Україні оголошується спеціальним законом (стаття 92 Конституції України) і в кримінальному праві є складовою частиною інституту звільнення від покарання та його відбування (розділ ХІІ КК), отже, питання застосування амністії підлягає вирішенню в межах кримінальної процедури, за аналогією закону оскільки прямо ст.ст. 537,539 КПК України окремо не визначено ні право суду щодо розгляду такого питання в порядку виконання вироку, ні суду, який повинен його розглядати, з урахуванням того, що ст.539 КПК України розгляд вісх клопотань, повязаних зі звільненням особи від відбувування покарання віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикція якого засуджений відбуває покарння, а також беручи до уваги те, що матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_6 знаходяться за місцем відбування покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія №64», де він відбуває покарарання за вироком Бучацького районного суду, колегія суддів погоджуєтсья з виснвоком місцевого суду про те, що дане питання повинно вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання( Ленінського районного суду м. Полтави).

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_6 законною оскільки висновки суду щодо підсудності поданої ним місцевому суду, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання є правильними, а тому доводи апеляційної скарги засудженого є необгрунтованими, в звязку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537,539, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого відхилити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді