Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4306/23
Провадження № 1-кп/490/404/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«02» вересня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходить військову службу за мобілізацією на особливий період на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 у військовому званні солдат, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-19 березня 2009 року Дніпровським районним судом міста Херсона за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 03 років позбавлення волі; був звільненим 03 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання;

-17 травня 2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 04 років позбавлення волі; судом ухвалювалось про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю в 03 роки;

-19 березня 2014 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 04 років позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 17 травня 2013 року остаточно до 04 років 03 місяців позбавлення волі; був звільненим 28 листопада 2016 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 05 місяців 18 днів;

-27 серпня 2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України остаточно до 03 років 06 місяців позбавлення волі;

-04 жовтня 2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва -за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 03 років 06 місяців позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 27 серпня 2018 року остаточно до 03 років 07 місяців позбавлення волі

-28 грудня 2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 02 років позбавлення волі, а за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які був засуджений вироком від 27 серпня 2018 року остаточно до 03 років 08 місяців позбавлення волі;

-13 лютого 2019 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 02 років позбавлення волі, а за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які був засуджений вироком від 04 жовтня 2018 року до 03 років 09 місяців позбавлення волі; ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області за сукупністю злочинів, за які був засуджений цим вироком та вироками від 27 серпня 2018 року, 04 жовтня 2018 року та 28 грудня 2018 року визначене остаточне покарання у вигляді 03 років 10 місяців позбавлення волі; був звільненим 27 травня 2022 року по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Під час дії воєнного стану ОСОБА_6 , будучі раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів та маючи не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості за їх вчинення, вчинив злочини проти власності за таких обставин.

1. 15 квітня 2023 року близько 18:00 години (більш точного часу встановити не видалось за можливе) він же, перебуваючи на законних підставах у квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно вилучив планшет марки «HUAWEI Mate Pad T10 LTE 2/32» вартістю 4.200 грн. (приблизно 3,1 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян у 2023 році), що належить ОСОБА_7 .

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 , утримуючи вилучене у такий спосіб майно, зник, розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду у загальному розмірі 4.200 грн.

2. 31 березня 2024 року в денний час доби він, перебуваючи біля розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно вилучив розташований з боку від будівлі цього магазину велосипед марки «Sunline Pro Tour 20» вартістю 4.499 грн. 23 коп. (приблизно 2,97 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян у 2024 році), що належить ОСОБА_8 .

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 , утримуючи вилучене у такий спосіб майно, зник, розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду у загальному розмірі 4.499 грн. 23 коп.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів доведеною.

Спираючись про таке, просив призначити йому покарання в межах санкції частин 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

2. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

Просив призначити йому покарання у якмога меншому розмірі.

3. Потерпілі у судові засідання, під час якого суд досліджував обставини справи та перевіряв їх доказами, не з`явились; про час та місце розгляду справи вони сповіщались належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілих можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за відсутності потерпілих.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

І......Час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушень, які є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, а також винуватість ОСОБА_4 у їх вчиненні підтверджується таким чином.

1. Як зазначалось вище, обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин під час судового засідання визнав та у суді підтвердив, що дійсно у вказані вище час, у вказаних вище місцях та у вказаний вище спосіб викрав вказане вище майно, що є для нього чужим.

2. Враховуючи, що показання обвинуваченого щодо фактичних обставин та змісту вчинених ним дій узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, обставини, за яких ОСОБА_4 протиправно заволодів чужим майном суд вважає доведеними.

ІІ……Вартість майна, що було протиправно отриманим обвинуваченим, підтверджується таким чином.

1. З висновку експерта № СЕ-19/115-23/5741 ТВ від 27 квітня 2023 року вбачається, що ринкова вартість планшету марки «HUAWEI Mate Pad T10 LTE 2/32» становить 4.200 грн..

2. З висновку експерта № СЕ-19/115-24/6438 ТВ від 12 квітня 2024 року вбачається, що ринкова вартість велосипеду марки «Sunline Pro Tour 20» становить 4.499 грн.

Підстави для сумніву у достовірності згаданих висновків експертів є відсутніми, оскільки:

?кожен з них був наданим у встановленому станом на момент проведення експертизи законом порядку, а саме - на виконання постанов слідчих;

?перед дачею кожного з них відповідний експерт була попередженим про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку, за ст.ст. 384, 385 Кримінального Кодексу України, про що містяться позначки у кожному висновку;

?компетенція будь-кого з експертів сумнівів в сторін кримінального провадження не викликає;

?про особисту зацікавленість будь-кого з експертів сторони кримінального провадження, зокрема - захист - не посилаються; відомості про наявність такої зацікавленості в матеріалах кримінального провадження відсутні.

З урахуванням наведених доказів встановлену вироком суду вартість викраденого ОСОБА_4 майна суд вважає доведеною.

ІІІ……Наявність в діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки, як «повторність» вчинення злочинів доводить таке.

З відомостей, що містяться у залученій до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 92 -24042023/48001 від 26 квітня 2023 року та залучених до матеріалів кримінального провадження копій вироків Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 березня 2014 року; від 27 серпня 2018 року; від 04 жовтня 2018 року; від 28 грудня 2018 року та вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-19 березня 2009 року Дніпровським районним судом міста Херсона за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-17 травня 2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-19 березня 2014 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-27 серпня 2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-04 жовтня 2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва -за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-28 грудня 2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-13 лютого 2019 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

вказані судимості наразі не є ані знятими, ані погашеними у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного, вину ОСОБА_4 у вчиненні крадіжок за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

Мотиви зміни обвинувачення.

Норми права

А......Вирішуючи питання про можливість зміни висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, суд виходе з таких приписів діючого законодавства та настанов судової практики.

І......Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

/частина 1/

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

/частина 2/

До того ж, відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

1. Відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к зробив такий висновок про застосування норм права

Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

3. Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні у справі "Ростовцев проти України" /заява № 2728/16/ зазначив, що

вжите у частині 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України поняття «обставини» … розповсюджувалося лише на фактичні обставини справи та не включало в себе їхню кримінально-правову кваліфікацію.

/пункт 34/

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 756/5578/15-к підтвердила, що таке тлумачення відповідає вимогам національного законодавства та сталої судової практики.

ІІ......Далі суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

1. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 3 статті 374 Кримінального Процесуального Кодексу України вироку суду, окрім іншого, має містити у собі: «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення».

2. У частині 1 статті 91 цього Кодексу визначено, що

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:

1)подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3. Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 виснував, що обвинувачення складається з трьох складових - фабули обвинувачення /тобто - виклад фактичних обставин вчиненого злочину/ яка є фактичною моделлю вчиненого злочину, а також - юридичного формулювання: формули /тобто - правової кваліфікації/ та формулювання обвинувачення /тобто - формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України/, яке є правовою моделлю злочину, вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому наведені обвинуваченні фактичні дані в своїй сукупності мають вичерпно визначати кожен з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, має надати можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

ІІІ......Далі, відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

/частина 1/

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

/частина 3/

Б......Наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики доводять таке.

1. Приписи частини 3 статті 349 Кримінального Кодексу України визначають лише та виключно порядок встановлення певних обставин вчинення кримінального правопорушення.

При цьому встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення в такому порядку не перешкоджає зміні обвинувачення в частині, що не стосується встановлених у такому порядку обставин (зокрема в частині оцінки злочинної поведінки, кваліфікації злочину тощо).

2. Самі обставини, що встановлюються судом під час розгляду кримінального провадження обмежуються тими, що становлять елементи складу злочину, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

3. «Зміною обвинувачення» у юридичному сенсі є такі зміни його фабули (тобто - фактичної моделі), що призводять до зміни елементів складу кримінального правопорушення, що, в свою чергу, тягне зміну у формулюванні вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, а за такого - його правової кваліфікації.

В……З урахуванням наведених приписів діючого законодавства та настанов судової практики суд, повертаючись до обставин розгляду цього кримінального провадження, відзначає, що у цій справі органи досудового розслідування неодноразово кваліфікували дії ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

З цього приводу суд відзначає таке.

І......Правила кваліфікації двох або більше діянь є визначеними таким чином

1. Відповідно до частини 1 статті 32 Кримінального Кодексу України

Повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

2. Відповідно до статті 33 Кримінального Кодексу України

Сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

/частина 1/

При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

/частина 2/

3. У Постанові № 7 від 04 червня 2010 року Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність, і рецидив злочинів та їх правові наслідки наголошується на такому:

За змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони, зокрема, передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК

/пункт 3/

Передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.

При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

/пункт 7/

ІІ......З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, стосовно обставин цього кримінального провадження, відзначає, що діяння, що передбачені однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України, не утворюють сукупності, з огляду на що підстави для окремої кваліфікації будь-якого з них є відсутніми.

Наведене доводить, що в цьому випадку усі дії ОСОБА_4 щодо таємного заволодіння чужим майном слід кваліфікувати за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України однократно із застосуванням усіх кваліфікуючих ознак його дій та кваліфікуючої ознаки "вчинені повторно".

ІІІ......Виключення з висунутого ОСОБА_4 обвинувачення посилань про повторну кваліфікацію його дій за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, не потягне за собою погіршення становища обвинуваченого.

Навпаки, внаслідок такої кваліфікації його становище покращиться, адже тягне за собою призначення покарання за один злочин, але не за сукупність злочинів.

IV…...Суд також відзначає, що внаслідок такої зміни обвинувачення фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину порівняно з викладеними в обвинуваченні не змінюються та судом його діям не надається нових кваліфікуючих ознак.

Отже, така зміна обвинувачення не матиме наслідком вихід за межі висунутого обвинувачення або ж визнаних сторонами фактичних обставин кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне під час ухвалення цього вироку повторні посилання про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України з висунутого йому обвинувачення виключити.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого

І......Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд, керуючись пунктом 1 частини 2 статті 69 Кримінального Кодексу України, враховує сприяння ним у розкритті злочину.

ІІ……Окрім того суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, також визнання ним своєї винуватості та сприяння у судовому розгляді цього кримінального провадження.

ІІІ……Захист пропонує визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2. З огляду на ці дороговкази суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

2.1. В цьому випадку, як зазначено вище, обвинувачений дійсно сприяв у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.

2.2. Суд також відзначає, що обвинувачений під час досудового розслідування дійсно вказав місця перебування майна, за викрадення якого засуджується цим вироком.

2.3. В той же час, в обставинах цього кримінального провадження обвинувачений продовжував вчиняти крадіжки навіть під час здійснення відносно нього кримінальних проваджень щодо здійснення інших крадіжок; свою діяльність щодо вчинення крадіжок припинив лише в зв`язку з його затриманням, що само по собі не є сумісним з каяттям.

2.4. До того ж, жалю з приводу вчиненого він не висловлював.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, його ставлення до скоєного повною мірою охоплюється визнанням своєї вини та активним сприянням у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.

.

ІV……Інших обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого.

І……З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки ІІЦ № 92 -24042023/48001 від 26 квітня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_4 23 травня 2013 року засуджувався Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 1 статті 309, Кримінального Кодексу України до покарання у вигляді штрафу у сумі 850 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України у разі, якщо судимість за вчинення цього злочину не є ані знятою, ані погашеною у встановленому законом порядку, ця обставина, як рецидив злочинів, може бути врахованою судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Вирішуючи питання про те, чи має ця обставина враховуватись, як така, що обтяжує покарання, в обставинах цього кримінального провадження, суд враховує таке.

1. Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального Кодекс України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, є кримінальним проступком.

Відповідно до пункту 21 частини 1 статті 89 Кримінального Кодексу особа визнається такою, що не має судимостей внаслідок його вчинення, після відбуття нею призначеного їй покарання.

2. Далі, суд відзначає, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, чи був сплачений ОСОБА_4 штраф, призначений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва.

З огляду на цю обставину суд відзначає таке.

2.1. У разі, якщо штраф обвинуваченим був сплачений, він, відповідно до прямих приписів пункту 21 частини 1 статті 89 Кримінального Кодексу є таким, що не має судимості у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України.

2.2. У разі ж, якщо штраф ним сплаченим не був, передбачений статтею 80 Кримінального Кодексу України строк давності виконання вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 травня 2013 року наразі вже сплинув.

Таке не дозволяє під час призначення покарання ОСОБА_4 враховувати факт попереднього вчинення ним злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, як обставину, що обтяжує його покарання.

ІІ……Про інші обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, сторони не посилаються; матеріали кримінального провадження відомостей про наявність таких обставин не містять.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

При цьому суд враховує таке.

Стосовно ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.

1. Відповідно до приписів частини 5 статті 12 Кримінального Кодексу України цей злочин є віднесеним до тяжких.

2. При цьому суд враховує, що, запроваджуючи Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року підвищену кримінальну відповідальність за крадіжки в період військового стану, законодавець виходив з того, що у цей період громадяни зокрема - в матеріальному плані стають особливо вразливими1; захист цивільного населення в умовах повномасштабного військового вторгнення армії російської федерації на територію України й становив загальну мету прийняття згаданого закону.

Та з огляду на таке суд констатує, що вчинені обвинуваченим злочини, є саме такими, на запобігання та справедливе покарання за вчинення яких є направлене запровадження підвищеної кримінальної відповідальності за крадіжки під час дії воєнного стану.

3. В той же час суд відзначає, що у згаданій пояснювальній записці особливо наголошується на тому, що

«В Україні триває запекла війна у зв`язку з нападом Російської Федерації. … На превеликий жаль, військові дії агресора в багатьох випадках спрямовані на мирне населення, об`єкти цивільної інфраструктури, що породжує страх за своє життя та здоров`я, змушує людей полишати свої домівки та майно. Нерідко такі обставини використовуються зловмисниками з метою фактично безперешкодного заволодіння цим майном шляхом проникнення до квартир, житлових будинків…»2

При цьому дії щодо розкрадання майна з залишених з огляду на бойові дії житла, приміщень або сховищ є нічим іншим, як «мародерством» (у широкому сенсі цього терміну), запобігання якому становить спеціальну мету законодавця при запровадженні Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року підвищеної кримінальної відповідальності за крадіжки в період військового стану

З огляду на таке суд відзначає, що дій щодо «мародерства» (в широкому сенсі цього терміну) ОСОБА_4 не вчиняв.

4. Далі суд враховує, що усі вчинені ОСОБА_4 під час дії воєнного стану крадіжки, окрім кваліфікуючої ознаки, передбаченої самою по собі частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, мають й додаткову кваліфікуючу ознаку, а саме «вчинена повторно».

Таке збільшує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

5. Враховує суд й те, що в цьому випадку вчинений обвинуваченим злочин складається з двох епізодів.

Таке, хоча й незначною мірою, але підвищує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

6. Суд також відзначає, що, як доводять матеріали цього кримінального провадження, шкода, заподіяна діями обвинуваченого, потерпілим відшкодована, при цьому й завдяки активному сприянню обвинуваченого у розкритті злочинів.

Таке зменшує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Стосовно особи винного.

1. Як неодноразово зазначалось вище, ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджувався.

2.1. Так, як зазначалось вище, на момент вчинення злочинів, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він має сім не знятих судимостей. Проте, ця обставина під час оцінки його особи окремо не враховується, адже враховується як обставина, що обтяжує його покарання.

2.2. В той же час суд враховує, що ОСОБА_4 провів у місцях позбавлення волі загалом більше 10 років.

2.3. З огляду на останню обставину суд відзначає, що обвинувачений, навіть після того. як до нього були застосовані істотні заходи кримінально-правової репресії, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив низку злочинів.

3. Далі суд враховує, що за місцем проживання негативної характеристики ОСОБА_4 не має.

4. Суд також враховує, що наразі обвинувачений проходить військову службу за мобілізацією на особливий період.

5. Прокурором надані дві характеристики ОСОБА_4 за місцем служби.

5.1. Так, відповідно до характеристики, наданої безпосереднім командиром обвинуваченого він характеризується позитивно.

Відповідно ж до характеристики, що наданої командиром батальйону, у якому проходить службу обвинувачений, він характеризується негативно.

5.2. Оцінюючи цю обставину, суд виходе з загального принципу, що закріплений у частині 4 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до якого усі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

З огляду на таке суд під час ухвалення цього вироку виходе з того, що негативної характеристики за місцем служби обвинувачений не має.

6. Враховує суд й таке.

6.1. Відповідно до залученої до матеріалів кримінального провадження довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався; лікувався стаціонарно в наркологічному відділенні.

6.2. Відповідно до залученої до матеріалів кримінального провадження медичної характеристики ОСОБА_4 за місцем служби, 18 березня 2023 року /під час проходження служби/ він лікувався з діагнозом: Гостра метадонова, димедролова інтоксикація інтоксикація, неускладнена

Наведене у сукупності доводить, що злочини, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не є результатом свідомо обраного ним способу життя, але результатом відсутності в нього стійкого прагнення вести лише суспільно прийнятний образ життя.

Призначення покарання.

1. Санкція частини 4 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років.

2. Далі, як доведено вище, в цьому випадку є наявними дві обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого (сприяння у розкритті злочину, визнання ним своєї винуватості та сприяння у судовому розгляді цього кримінального провадження).

Проте, як доведено вище, каяття в діях обвинуваченого є відсутнім.

З огляду на таке наявність двох обставин, що пом`якшують його покарання, в цьому випадку не свідчить про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого ним діяння або його особи.

Отже, підстави для призначення ОСОБА_4 покарання, меншого за передбачене законом, є відсутнім; призначене йому покарання має бути в межах санкції частини 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

3. Далі, суд враховує наведені вище відомості про характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину

4. Враховує суд й те, що в цьому випадку наявні три обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, одна з яких є прямо передбаченою у частині 1 статті 66 Кримінального Кодексу України.

З огляду на таке, суд вважає, що за вчинення цього злочину обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у розмірі, що є ближчим до мінімального з передбачених законом, тобто - строком на 06 років.

Порядок застосування покарання.

1. Строк відбуття основного покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. При цьому відповідно до частини 5 статті 75 Кримінального Кодексу України у строк відбуття покарання обвинуваченим слід зарахувати період його попереднього ув`язнення, а саме - період з моменту його затримання (з 30 квітня 2024 року) до моменту набрання чинності цим вироком) з розрахунку 01 день попереднього ув`язнення за 01 день позбавлення волі.

Вирішення питання про запобіжний захід.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2024 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 червня 2024 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2024 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений до 17 серпня 2024 року включно. В подальшому в порядку частини 6 статті 615 Кримінального Процесуального Кодексу України строк дії цієї ухвали є продовженим не більше, ніж до 17 жовтня 2024 року.

В зв`язку із тим, що відносно ОСОБА_4 обирається міра покарання у вигляді позбавлення волі, передбачені у статті 377 Кримінального Процесуального Кодексу України підстави для зміни цього запобіжного заходу є відсутніми.

Отже, до набрання вироком чинності обраний відносно нього раніше запобіжний захід слід залишити попереднім - тримання під вартою.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речовий доказ у справі - планшет марки «HUAWEI Mate Pad T10 LTE 2/32» , як предмети кримінального правопорушення на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід повернути їх власнику ОСОБА_7 .

2. Речовий доказ у справі - велосипед марки «Sunline Pro Tour 20», як предмети кримінального правопорушення на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід повернути їх власнику ОСОБА_8 .

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

1. Під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експерта Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центра МВС України було витрачено 4.941 грн. 12 коп.

Відповідно до статті 124 КПК України ці витрати слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись статтями 368, 373-374 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Призначити ОСОБА_10 покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 06 /шість/ років.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попереднім - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, призначеного за цим вироком, період його попереднього ув`язнення, а саме - період з 30 квітня 2024 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 01 день попереднього ув`язнення за 01 день позбавлення волі.

Речовий доказ у справі - планшет марки «HUAWEI Mate Pad T10 LTE 2/32» - повернути ОСОБА_7 .

Речовий доказ у справі - велосипед марки «Sunline Pro Tour 20» повернути ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_5 у прибуток держави 4.941 /чотири тисячі дев`ятсот сорок одну/ грн. 12 /дванадцять/ коп. на відшкодування витрат на проведення експертизи експертами Миколаївського НДЕКЦ при МВС України.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =

02.09.2024

1 - пояснювальна записка до проекту закону № 2117-ІХ/ https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/1243626

2 - пояснювальна записка до проекту закону № 2117-ІХ / https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/1243626/