Провадження № 1-«кс»/522/4878/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Відділу поліції № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000666 від 29.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Так, ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, за процесуального керівництва Приморської окружної прокуратури м. Одеси проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування №0000666 від 29.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 близько 14 год. 40. годин 28.08.2024, достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ), Указом Президента України № 757 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 8419-ІХ, указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-IX від 08.11.2023, Указом Президента України від 05.02.2024 затвердженим Законом України № 3564-IX від 06.02.2024, Указом Президента України від 06.05.2024 затвердженим Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024 якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12.08.2024 та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022, перебувала на пляжі « Аркадія», який розташований біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою: АДРЕСА_1 . Побачивши на піску біля шезлонгу пляжну сумку з особистими речами ОСОБА_5 , у неї виник умисел на заволодіння чужим майном, та предметом свого злочинного посягання вона обрала зазначену сумку, в якій знаходилися особисті речі потерпілого, а саме: чорна сумка фірми «Calvin Klein», в якій знаходилися наступні речі: мобільний телефони марки «Iphone 14 Pro Max» чорного кольору вартістю 56 000 грн, ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 . Вартість сім картки 250 грн. Також в сумці знаходився мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» фіолетового кольору, вартістю 49 000 грн. ІМЕІ НОМЕР_3 з сім карткою мобільного оператора « Lifecell» НОМЕР_4 . Вартість сім картки 250 грн. Крім того в сумці був ІD паспорт на ім`я ОСОБА_5 , золота каблучка з жовтого та білого кольору, вартістю 28 000 грн. та 2 магніти на холодильник та ключ від орендованої квартири.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , впевнившись що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, заволоділа пляжною сумкою потерпілого з його особистими вищезазначеними речами на загальну суму 133 500 грн. та залишила пляж.

Надалі, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу кафе « Арарат», оглянувши сумку, обрала об`єктом свого злочинного посягання золоту обручку потерпілого, мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» фіолетового кольору та мобільним телефоном марки «Iphone 14 Pro Max» в корпусі чорного кольору, а всі інші речі, а саме: чоловічу сумку разом з документами викинула та з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 133 500 грн.

Під час затримання в порядку ст. 208 КПК України у сумці, яка належить ОСОБА_4 було вилучено: банківську картку « Visa» НОМЕР_5 та ключ з брилком на якому зображено № НОМЕР_6 . Зі слів останньої, даний ключ належить магазину «Таврія В», що за адресою: АДРЕСА_3 , куди вона поклала викрадені два мобільних телефони марки «Iphone 14 Pro max» в корпусі чорного кольору та «Iphone 14 Pro max» в корпусі фіолетового кольору та золота обручка.

Постановою слідчого від 29.08.2024 вище перелічене, вилучене в ході обшуку ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно є знаряддям та об`єктом протиправних дій та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вилучене майно може бути використано як доказ факту обставин, що встановлюється під час досудового розслідування.

Прокурор та слідчий до суду не з`явились. Надали заяви про розгляд клопотання без їх участі. Клопотання підтримали та просять задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого та прокурора.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали які обґрунтовують його доводи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення . Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи викладене вище та практику ЄСПЛ, застосування якої є безумовною складовою національного законодавства, є обґрунтовані підстави накладення арешту на відповідне майно, що при наявних обставинах кримінального провадження є виправданим та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження, який при наявних потребах досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна, який також необхідно накласти з метою збереження речових доказів.

З клопотання та наданих до нього матеріалів, вбачаються підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей та документів, які за обставинами кримінального провадження є речовими доказами, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та є предметом злочину, тобто є доказом злочину, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Слідчим в клопотанні конкретно вказаний перелік майна, на яке належить накласти арешт, а також до нього додані документи, якими він обґрунтовує його доводи.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділу поліції № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на речі, вилучені 29.08.2024 в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_4 , а саме:

- банківську картку « Visa» НОМЕР_5 ;

- ключ з брилком на якому зображено № НОМЕР_6 , який належить магазину «Таврія В», що за адресою: АДРЕСА_3 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційноїскарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: