Справа № 739/127/19
Провадження № 1-в/739/68/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника УВП №31 - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області та в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Новгород-Сіверська УВП (№31)» за участі засудженого ОСОБА_5 , клопотання Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» Міністерства юстиції України про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ, відносно засудженого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

29.08.2024 року Державна установа «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» Міністерства юстиції України звернулась до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з вказаним клопотанням, у якому просить вирішити питання про приведення вироку Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ відносно засудженого ОСОБА_5 та у разі зміни покарання з позбавлення волі на інший вид юридичної відповідальності не пов`язаний з позбавленням волі, розглянути питання про доцільність подальшого утримання ОСОБА_5 в ДУ «Новгород-Сіверська УВП (№31)». Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, 198, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.10.2023 року. Завдана матеріальна шкода за вироком суду за вчинення кримінального правопорушення 08.12.2018 року становить 900 грн. та за вчинення крадіжки в кінці лютого 2020 року - 500 грн. 09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 року, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду з даним клопотанням. У судовому засіданні представник ДУ «Н-Сіверська УВП (№31) ОСОБА_4 клопотання про приведення вироку суду у відповідність до положень Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року підтримав, та просив вирішити питання про негайне звільнення ОСОБА_5 з ДУ «Новгород-Сіверська УВП (№31)». Прокурор ОСОБА_3 вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, посилався на рішення Конституційного Суду України №6-рп/2000 від 19.04.2000 року, яким суд здійснив офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України та норм Кримінального кодексу, які усувають караність діяння або пом`якшують покарання, згідно з яким зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону. Кримінально-правова норма залишається незмінною. Отже, кримінальний закон у такому разі не можна вважати новим зміненим законом і застосовувати до нього положення ч.1 ст.58 Конституції України та КК України, які визначають зворотну дію закону в часі. Таким чином, Закон України №3886-ІХ є складовою законодавства про адміністративні правопорушення і його не можна вважати новим зміненим законом України про кримінальну відповідальність і застосовувати положення закону, які визначають зворотну дію закону в часі. У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 в режимі відеоконференції клопотання підтримав в повному обсязі, та наполягав на негайному його звільненні з ДУ «Новгород-Сіверська УВП (№31)».

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.15 ч.3ст.185 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі; за ст.198 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 роки позбавлення волі. Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу. 09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ). Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2018 рік становило 1762 грн., а в 2020 році становило 2102 грн.. Судовим розглядом встановлено, що вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року ОСОБА_5 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3ст.185 КК України, де останній своїми протиправними діями 08.12.2018 року завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 900 грн., а також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, де останній своїми протиправними діями в кінці лютого 2020 року завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 500 грн.. Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України). Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення. Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності». Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на суму 900 грн., та потерпілій ОСОБА_7 на суму 500 грн., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжок майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого ОСОБА_5 від призначених покарань за ч.3 ст.15 ч.3ст.185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року ще і за ст.198 КК України до 1 року позбавлення волі, тому в цій частині вирок суду не підлягає приведенню у відповідність та має залишатись без змін. Стосовно посилань прокурора на рішення Конституційного Суду України у справі №6-рп/2000 від 19.09.2000 року, то суд вважає, що посилання на вказане рішення є безпідставним, оскільки: «Суд здійснював тлумачення положень ст.ст.58, 92 Конституції України та ст.6, абзаців 2,3 примітки ст.81 КК України ( в редакції 1960 року), які встановлювали кримінальну відповідальність за розкрадання державного або колективного майна у великих та особливо великих розмірах. Та дійшов висновку, що ці розміри розкрадання визначаються на підставі критеріїв, встановлених абзацами другим і

третім примітки до статті 81 цього Кодексу з урахуванням мінімального розміру

заробітної плати встановленого законодавством, чинним на момент закінчення або припинення злочину. Встановлення нормативно-правовими актами іншого

мінімального розміру заробітної плати не тягне за собою зміни кваліфікуючих ознак, передбачених частинами четвертими статей 81,82,84, частиною третьою статті 83 частиною другою статті 86, та статті 86-1 цього Кодексу. Положення частини другої статті 6 Кримінального кодексу України щодо зворотної дії закону в часі на ці випадки не

поширюється, і кримінальні справи не повинні переглядатись, якщо

інше не передбачено законом».

Отже, в рішенні Конституційного Суду України йшла мова про підвищення розміру мінімальної заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами, яка встановлювалась підзаконними нормативними актами, а в примітці до ст.81 КК України (в редакції 1960 року), визначення великого ( на суму, яка в 100 і більше разів перевищує мінімальний розмір заробітної плати) та особливо великого ( на суму, яка в 150 і більше разів перевищує мінімальний розмір заробітної плати) залишились незмінними, тому суд дійшов висновку, що встановлення нормативно-правовими актами іншого розміру заробітної плати не тягне за собою зміни кваліфікуючих ознак і зворотна дія в часі на ці випадки не поширюється. Відтак твердження прокурора, що Закон України №3886-ІХ є складовою законодавста про адміністативні правопорушення, з огляду на що зміни ст.51 КУпАП не можна вважати новим зміненим законом України про кримінальну відповідальність, і застосовувати положення ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 КК України, які визначають зворотну дію закону в часі є хибними, оскільки згідно ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення. За таких обставин, клопотання є таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» Міністерства юстиції України про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ відносно засудженого ОСОБА_5 задовольнити. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарань, призначених за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року, за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі, та за ч.3 ст.185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння. Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_5 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. В іншій частині вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2023 року - залишити без змін. Ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області, протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1