КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4121/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543 та накладено арешт на лісо-матеріали циліндричної форми бежевого кольору, шліфовані із випилом вздовж у кількості 160 шт., наступної довжини та розміру, 240х5000 мм., у кількості 4 шт.; 240х6000 мм., у кількості 152 шт.; 240х6500 мм., у кількості 4 шт., що були вилучені 28.04.2024 за результатом проведення обшуку у вантажному причепі з номерами державної реєстрації SV05SDG, який зареєстрований в Республіці Румунія та належить SC STEDATRANS SRL.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2024, скасувати її та відповідні лісоматеріали повернути власнику ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що в матеріалах провадження, які були досліджені у слідчого судді, відсутні докази скоєння злочину щодо переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю вказаних лісоматеріалів, що в результаті порушує принципи розумності та співрозмірності обмеження конституційних прав фізичної особи.

Апелянт зазначає, що електронну декларацію від 19.03.2024, скеровано ОСОБА_6 на адресу Чернівецької митниці, було повернуто працівниками митниці у зв`язку з невідповідним УКТ ЗЕД, а саме 4407, з вказівкою внести у митну декларацію код 4418, що ОСОБА_6 і було зроблено.

Що в свою чергу ставить під сумнів об`єктивність розслідування та незаконність рішення слідчого судді щодо даної продукції і відповідні обмеження прав фізичної особи щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що відповідна деревина вже знаходиться на митному складі Чернівецької митниці під відкритим небом практично місяць, що вказує на неналежне зберігання та в подальшому призведе до відповідних фінансових втрат ОСОБА_6 .

Апелянт вказує на те, що орган досудового розслідування разом з експертом вже провів огляд вказаної деревини та призначив відповідні експертизи, а тому потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання в інтереси фізичної особи, як власника майна.

Також апелянт зауважує на тому, що обшук був проведений 28.04.2024, а відповідне клопотання сторони обвинувачення всупереч ч. 5 ст. 171 КПК України надійшло до суду через тривалий час.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що повний текст рішення був виготовлений і отриманий стороною захисту 20.05.2024.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній просив задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника власника майна, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року, які викладені в клопотанні представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, що Офісом Генерального прокурора забезпечується нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000543 від 16.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-1 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України.

Так, детективами Бюро економічної безпеки України на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2024 року проведено обшук у вантажному причепі з номерами державної реєстрації SV05SDG, який зареєстрований в Республіці Румунія та належить SC STEDATRANS SRL.

У ході проведення вказаного обшуку детективами Бюро економічної безпеки України вилучено товарно-матеріальні цінності, а саме:

- лісо-матеріали циліндричної форми бежевого кольору, шліфовані із випилом вздовж у кількості 160 шт., наступної довжини та розміру, 240х5000 мм., у кількості 4 шт.; 240х6000 мм., у кількості 152 шт.; 240х6500 мм., у кількості 4 шт.

30.04.2024 детективом Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України винесено постанову та визнано вище зазначені товарно-матеріальні цінності речовим доказом в кримінальному провадженні.

07.05.2024 прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт вказаного майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543.

16.05.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора про арешт майна та накладено арешт на лісо-матеріали циліндричної форми бежевого кольору, шліфовані із випилом вздовж у кількості 160 шт., наступної довжини та розміру, 240х5000 мм., у кількості 4 шт.; 240х6000 мм., у кількості 152 шт.; 240х6500 мм., у кількості 4 шт., що були вилучені 28.04.2024 за результатом проведення обшуку у вантажному причепі з номерами державної реєстрації SV05SDG, який зареєстрований в Республіці Румунія та належить SC STEDATRANS SRL.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000543 від 16.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-1 КК України, слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив з того, що матеріали клопотання, в тому числі висновок експерта, вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-1 КК України, а вилучені предмети містять відповідну інформацію та можуть бути використані, як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, вислухані доводи прокурора та заперечення представника власника майна, з приводу поданого клопотання про арешт майна, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини даного кримінального провадження, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на лісо-матеріали циліндричної форми бежевого кольору, шліфовані із випилом вздовж у кількості 160 шт., наступної довжини та розміру, 240х5000 мм., у кількості 4 шт.; 240х6000 мм., у кількості 152 шт.; 240х6500 мм., у кількості 4 шт., що були вилучені 28.04.2024 за результатом проведення обшуку у вантажному причепі з номерами державної реєстрації SV05SDG, який зареєстрований в Республіці Румунія та належить SC STEDATRANS SRL, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Твердження апелянта, що в матеріалах провадження відсутні докази скоєння злочину щодо переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховування від митного контролю вказаних лісоматеріалів, а також, що електронну декларацію від 19.03.2024, скеровано ОСОБА_6 на адресу Чернівецької митниці, було повернуто працівниками митниці у зв`язку з невідповідним УКТ ЗЕД, а саме 4407, з вказівкою внести у митну декларацію код 4418, що ОСОБА_6 і було зроблено, що в свою чергу ставить під сумнів об`єктивність розслідування, колегія суддів визнає такими, що не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки дані питання вирішуються на стадії судового провадження, тобто у відповідності до змісту ст. 368 КПК України, яка передбачає, що питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Щодо доводів апелянта, що обшук був проведений 28.04.2024, а відповідне клопотання сторони обвинувачення всупереч ч. 5 ст. 171 КПК України надійшло до суду через тривалий час, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна, обшук був проведений 28.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2024 року /а.с. 43-46/, з клопотанням про арешт вилученого майна прокурор звернувся відповідно до накладної на конверті 01.05.2024, тобто в межах строку передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно, відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити баз задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4