КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/4431/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3989/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

26 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003400 від 30.10.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 184 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 5 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває. ОСОБА_6 , 30.10.2023 року приблизно о 03 год. 30 хв. підійшов до кав`ярні «Kitchen and Garden», що розташована на території НК «Експоцентр України» за адресою: м.Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 1, павільйон № 93, де здійснюють свою підприємницьку діяльність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_6 шляхом зламу віконної рами, діючи повторно, проник всередину приміщення кав`ярні «Kitchen and Garden», де оглянувся та помітив майно, яке належить ОСОБА_10 а саме: бездротову колонку марки «JBL» сірого кольору, вартістю 542 грн. 75 коп. та бездротову колонку марки «Xiaomi», синього кольору, з надписом R-411807639 вартістю 1112 грн. 50 коп. та майно, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме грошові кошти у сумі 3392 грн. 00 коп.

В подальшому ОСОБА_6 умисно таємно, протиправно склав викрадене майно до кишень свого верхнього одягу, однак був зупинений в приміщенні кав`ярні «Kitchen and Garden» працівниками охорони, у зв`язку з чим не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, вчинивши при цьому всі дії, які вважав за необхідне.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_6 намагався завдати матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 на суму 1655 грн. 25 коп. та потерпілій ОСОБА_9 на суму 3392 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаному із проникненням в інше приміщення, вчинений повторно в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій останнього, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2024 змінити, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71, 72 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На переконання сторони захисту, при призначенні покарання суд мав би більш детально дослідити та взяти до уваги характеризуючі дані обвинуваченого та розглянути можливість застосування ст. 69 КК України, призначивши йому основне покарання менше ніж те, яке передбачене положеннями ч.4 ст. 185 КК України. Так, судом в оскаржуваному вироку поряд із зазначенням позитивних характеристик з місця проживання та реєстрації помилково зазначено, що останній не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, оскільки групу інвалідності з дитинства обвинувачений ОСОБА_6 отримав саме у зв`язку із психічними розладами.

Захисник вважає, що судом правильно визнано обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття, у той же час не взято до уваги інші обставини, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини, співпрацю з органами досудового розслідування, відшкодування завданої шкоди.

Потерпілі,будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, однак подали заяви в яких підтримали сторону обвинувачення та просили розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 здійснювати у їх відсутність (а.с.149-150). Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, судове засідання проведено у відсутність потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаному із проникненням в інше приміщення, вчинений повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного його підзахисному покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, оскільки майно було повернуто одразу після вчинення злочину потерпілим, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, новий злочин вчинив в період іспитового строку через незначний час після винесення попереднього вироку, не працює, є інвалідом 3 групи з дитинства, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття у вчиненому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень буде покарання в мінімальних межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що даний злочин ОСОБА_6 вчинив в період іспитового строку за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2023 та правильно призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до вимог ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком із врахуванням вимог ст. 72 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про помилкове врахування судом першої інстанції тієї обставини, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, однак дана обставина, жодним чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а те, що обвинувачений має 3 групу інвалідності було враховано судом першої інстанції у сукупності із усіма обставин, які враховуються при призначенні обвинуваченому покарання, в тому числі і всіх наявних в матеріалах провадження даних щодо особи обвинуваченого, у зв`язку з чим ОСОБА_6 було призначено покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про неврахування судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання таких пом`якшуючих обставин, як визнання вини, співпрацю з органами досудового розслідування, відшкодування шкоди, які на переконання захисника дають підстави застосувати ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені обставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, не встановлено таких обставин і в ході апеляційного перегляду справи.

Як слідує з матеріалів справи, судом першої інстанції визнано та враховано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Отже, щире каяття передбачає, окрім щирого жалю особи у вчиненні кримінальних протиправних діянь та осуду своєї поведінки, ще й визнання особою своєї вини. Таким чином, враховуючи, що щире каяття ОСОБА_6 було визнано і враховано судом першої інстанції обставиною що пом`якшує покарання, підстав для визнання окремою обставиною, що пом`якшує покарання - визнання вини обвинуваченом, колегія суддів не вбачає.

Що ж до сприяння у розкритті злочину, то дана обставина не знайшла свого відображення в матеріалах кримінального провадження, оскільки жодних даних про надання ОСОБА_6 органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, тобто в активному сприянні у розкритті злочину, матеріали справи не містять, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Не встановлено такої обставини, і під час досудового розслідування.

Що стосується відшкодування шкоди, то з матеріалів справи слідує, що майно та грошові кошти, які обвинувачений ОСОБА_6 намагався викрасти були повернуті працівниками правоохоронних органів потерпілим під розписку, тоді як сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила злочин, воно полягає в усуненні саме винною особою наслідків скоєного правопорушення внаслідок її щирого розкаяння. Таким чином, факт повернення майна потерпілому працівниками правоохоронних органів, які вилучили це майно, не можна вважати добровільним волевиявленням обвинуваченого щодо усунення заподіяної ним шкоди.

Більш того, в даному випадку взагалі є неможливим застосування вимог ст. 69 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_6 дане кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, за яким йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, а тому, відповідно до вимог ст.ст. 71, 78 КК України, остаточне покарання в даному кримінальному провадженні не могло бути меншим за вже призначене покарання.

Будь - яких додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником до апеляційного суду не надано.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2024 у кримінальному провадженні № 0003400від 30.10.2023 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4