ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2334/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2388/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 обвинуваченої у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000030 від 05.01.2023 за частиною 5 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на шістдесят днів, тобто до 02 січня 2025 року включно, без визначення застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, звільнити ОСОБА_6 з-під варти. В обґрунтування апеляційних вимог, захисник вказує, що обвинувачена раніше не була судима, має сина з інвалідністю 2 групи (захворювання розсіяний склероз), мати 1936 року народження, яка потребує стороннього догляду, місце роботи, позитивні характеристики, статус ВПО в м. Харків. Запобіжний захід неодноразово продовжувався без визначення застави. Ризики вже не актуальні, доказами не обгрунтовані. Станом на день продовження строку тримання під вартою, свідки вже допитані та вивчені всі докази. Захисник зазначає, що права на заставу особи, які притягуються до відповідальності за частиною 5 статті 111-1 КК України, не позбавлені. Від захисника ОСОБА_7 та прокурора надійшли заяви, в яких вони просить розглядати апеляційну скаргу без їх участі, що з огляду на положення частини 4 статті 422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду без участі вказаних осіб. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, зміст пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченої, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій. Відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Перевіряючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження, на даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті. Викладені прокурором у клопотанні обставини, а також зміст обвинувального акту є достатніми для висновку, що існує необхідність продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З журналу судового засідання від 04.11.2024 вбачається, що судом першої інстанції досліджувалися докази у кримінальному провадженні. Враховуючи, що судове провадження ще не завершено, ризики, які встановлені судом першої інстанції, продовжують існувати. Сторона захисту посилається на те, що всі свідки вже допитані та докази досліджені, що на її переконання свідчить про відсутність будь-яких ризиків, однак суд апеляційної інстанції вважає, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, враховуючи, що у сторін може виникнути необхідність у повторному допиті свідків, а враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого, посилання суду першої інстанції на ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України не є безпідставним.

Враховуючи високий рівень суспільної небезпечності кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Апеляційний суд вважає, що встановлені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинуваченої запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Доводи захисника щодо соціальних зв`язків обвинуваченої, наявності у неї дитини з інвалідністю, матері похилого віку, яка потребує піклування, місця проживання, заслуговують на увагу, та були враховані судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, однак не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченої у випадку застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу та не виключають можливості вчинення нею дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року № 7-р(II)/2024 частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною).

Конституційний Суд України виснував, що частина шоста статті 176 Кодексу не суперечить статтям 3, 8, частинам першій, другій статті 29, частині першій статті 55, частині першій статті 62, частині першій статті 64 Конституції України.

Крім того, у наведеному Рішенні Конституційний Суд України зауважує, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Щодо невизначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В той же час, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави, з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченій злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

У зв`язку із наведеним, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги захисника судом апеляційної інстанції не встановлені.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: