ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2676/24 Справа № 932/7717/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2024 року засуджено ОСОБА_7 до покарання за ч.2 ст.197-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не скоїть нового злочину. Відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він в порушення ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п.1.12 Розділу 5 Правил безпеки систем газопостачання України, п.4.3 та п.4.16 Розділу 3 Кодексу газорозподільних систем, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», з 05 січня 2020 року по 24 січня 2020 року, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законом підстав, а саме: права власності на землю чи права користування землею та за відсутності будь-якого вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, діючи умисно, усвідомлюючи те, що земельна ділянка йому не передавалась у користування і не передавалась у власність, достовірно знаючи та розуміючи те, що земельна ділянка поблизу будинку АДРЕСА_3 перебуває в охоронній зоні, з метою ведення господарської діяльності та отримання прибутку, без будь-яких правовстановлюючих документів, самовільно зайняв в особистих інтересах земельну ділянку площею 0,0020 га, що знаходиться в охоронній зоні та де не витримана відстань чотирьох метрів від осі підземного газопроводу середнього тиску, розташовану в районі будинку АДРЕСА_3 , де самовільно встановив кіоск та впродовж зазначеного періоду фактично користувався чужою земельною ділянкою, що належить Дніпровській міській раді.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині засудження та на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що згідно матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 197-1 КК України, в період часу з 05 січня 2020 року до 24 січня 2020 року, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, оскільки передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до 2 років.

Водночас відповідно до постанов про оголошення розшуку підозрюваного від 18.02.2022 року та 19.07.2022 року слідчим СВ ВП №7 ДРУП в Дніпропетровський області оголошено в розшук ОСОБА_7 , з 18.02.2022 року до 19.07.2022 року та з 19.07.2022 року до 19.12.2022 року відповідно, таким чином загальний строк перебування у розшуку ОСОБА_7 становить 10 місяців 1 день.

Наголошує на тому, що за таких обставин, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України, з урахуванням подовженого на час ухилення обвинуваченого від досудового розслідування закінчився 24 листопада 2023 року.

Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 .

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та розглянувши апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, в період часу з 05 січня 2020 року до 24 січня 2020 року.

При цьому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.197-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів та за його вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п.2 цієї частини, і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи в разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Водночас відповідно до постанови про оголошення розшуку ОСОБА_7 від 18 лютого 2022 року та 19 липня 2022 року слідчим СВ ВП №7 ДРУП в Дніпропетровській області оголошено розшук ОСОБА_7 , з 18 лютого 2022 року по 19 липня 2022 року до 19 грудня 2022 року відповідно, таким чином загальний строк перебування у розшуку ОСОБА_7 становить 10 місяців 1 день.

Отже, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності з урахуванням подовженого на час ухилення обвинуваченого від досудового розслідування закінчився 24 листопада 2023 року.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (справа №735/1121/20), у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (пятнадцять років з моменту вчинення злочину і пять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус сіддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, таке звільнення є обовязковим.

Отже, строки давності притягнення особи до відповідальності спливли, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз"яснено суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив звільнити його від кримінальної відподальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, наслідки такого рішення, на що надав свою згоду.

З огляду на наведені обставини ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, а вирок суду скасуванню в цій частині, та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за №0000182 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, на підставі п. 2 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4