Справа № 741/1989/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/529/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

02 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Носівського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Вороньків Бориспільського району Київської області, громадянину України, військовослужбовцю, одруженому, який має на утриманні неповнолітню дочку, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 20 грудня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, при тому, що постановою керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону строк досудового розслідування був продовжений до трьох місяців, що перевищує строк дії запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Бузаджи проти Республіки Молдови» вказував на те, що тримання під вартою та цілодобовий домашній арешт за своїм змістом є ідентичними запобіжними заходами.

Аргументує тим, що частина 3 статті 176 КПК України передбачає, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою не дослідив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Наголошує, що повідомлення про підозру від 21 вересня 2024 року відповідає стандарту «достатніх підстав (доказів)», але не відповідає стандарту «обґрунтованої підозри». Із урахуванням цього, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК, використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру та терміну здійснення ефективного розслідування.

Аналіз змісту мотивувальної частини ухвали дає підстави вважати, що слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри без посилання на відповідні докази, а також не зазначив мотивів неврахування окремих доказів сторони захисту.

Щодо ризику переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, захисник вказує на те, що фактично з 21 вересня 2024 року підозрюваний почав виконувати свої обов`язки і на момент розгляду клопотання їх не порушував та не порушує, такі відомості відсутні і в матеріалах клопотання слідчого. Отже таке твердження є припущенням сторони обвинувачення. Під час розгляду клопотання в судовому засіданні також не було надано жодного доказу про те, що ОСОБА_6 має намір уникнути від слідства чи суду, висловлював думки про втечу чи щось подібне, тобто відсутні допити осіб, які б підтвердили намір підозрюваного ухилитися від слідства та суду.

Оскільки стороною обвинувачення не надано жодного доказу існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з ч. 4 ст. 17 цього Кодексу це має тлумачитись на користь ОСОБА_6 . При цьому, звільнення підозрюваного із займаної посади сапера розмінування групи розмінування та вибуття у розпорядження військової частини НОМЕР_1 , повністю унеможливлює вибуття ОСОБА_6 до зони проведення активних бойових дій.

Щодо впливу на потерпілого та свідків, то захисник звертає увагу на те, що свідки подій 19 вересня 2024 року відсутні, при цьому, підозрюваний не може знати кого слідством буде допитано, а тому не має реальної можливості впливати на цих осіб. Крім того, ОСОБА_6 особисто просив дружину ОСОБА_9 зателефонувати до правоохоронних органів та повідомити, що на сусідньому подвір`ї лежить тіло ОСОБА_10 без ознак життя, після чого надав усі свідчення та повідомив усі відомі йому обставини. Під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано жодного доказу того, що ОСОБА_6 впливає або має намір впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Недоведеним на думку сторони захисту є ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, адже докази цього ризику відсутні у матеріалах клопотання.

Під час вирішення про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_6 29 серпня 2024 року отримав бойове поранення, в умовах слідчого ізолятору стан його здоров`я погіршився, він не має можливості отримати кваліфіковану медичну допомогу через відсутність в штаті медичної частини державної установи лікаря - отоларинголога.

Крім того, суд залишив поза увагою міцні соціальні підозрюваного, той факт, що він є військовослужбовцем, бере активну участь у вихованні та утриманні неповнолітнього ОСОБА_11 та двох малолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , піклується про матір пенсіонерку, має постійне місце проживання в м. Носівка, де на даний час проживає його дружина з двома своїми дітьми та дочкою підозрюваного, репутацію ОСОБА_6 який має нагороду, його майновий стан, відсутність попередніх судимостей.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вказуючи, що підозрюваний зловживає спиртними напоями, за місцем проживання дружина викликала поліцію через застосування насильства у родині, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів 20 вересня 2024 року слідчим відділом відділення поліції № 4 (м. Носівка) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час проведення досудового слідства встановлено, що 19 вересня 2024 року, у вечірній час, ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї господарчого двору за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цього ж дня, близько 19 год. 30 хв. між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, завдав не менше 5 ударів ногами по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, які призвели до смерті останнього.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 190 від 20.09.2024, потерпілий ОСОБА_10 помер від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок сполученої травми із залученням декількох ділянок тіла.

У порядку ст. 208 КПК України, о 15 год. 30 хв. 20 вересня 2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення був затриманий ОСОБА_6 та наступного дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

21 вересня 2024 року слідчим суддею Носівського районного суду Чернігівської області підозрюваному ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 14 листопада 2024 року строк досудового розслідування у кримінальному проваджені був продовжений до трьох місяців, до 20 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу до повноважень слідчого судді не входить надання оцінки правильності кваліфікації дій підозрюваної особи, як помилково вважає захисник. При цьому, право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному провадженні слідчим суддею були досліджені матеріали на підтвердження оголошеної ОСОБА_6 підозри, долучені до матеріалів клопотання, факт дослідження яких не заперечується й стороною захисту. Аналіз належності та допустимості наданих слідчим доказів, викладення мотивів того, який з елементів кримінального правопорушення ними доводиться чи спростовується, вирішення питання щодо правильності кваліфікації дій підозрюваного тощо, не віднесений до переліку питань, які мають вирішуватись під час вирішення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

На даному етапі досудового розслідування, наданих стороною обвинувачення доказів достатньо для того, щоб стверджувати про те, що кримінальне правопорушення було вчинене і до його вчинення може бути причетний ОСОБА_6 . Всі інші вказані захисником обставини вирішенню в рамках даного судового провадження не підлягають.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, як у цьому переконаний захисник, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, підозрюваний повинен був керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України, законів України та вимог статутів, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати гідність інших людей, під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати негідних вчинків, однак, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я іншої людини, наслідком якого стала смерть потерпілого.

На даному етапі досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, за які, у разі визнання винним, йому загрожує покарання від семи до десяти років позбавлення волі.

Отже, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого, прокурора або суду, чинити тиск на свідків у даному провадженні, з метою зміни останніми своїх показань на свою користь, оскільки суд приймає до уваги тільки ті показання, які сприймає безпосередньо у судовому засіданні, а не ті, що були надані під час досудового розслідування, при тому, що однією зі свідків є дружина підозрюваного, що підвищує можливість настання вказаного ризику.

Не приймаються до уваги твердження захисника про те, що ОСОБА_6 не обізнаний про свідків у даному провадженні, при тому, що безпосередніх очевидців подій 19 вересня 2024 року не було, адже у клопотанні слідчого та в долучених до нього матеріалах чітко вказані особи, показання яких приймались до уваги органом досудового розслідування, вказані їх дані, що свідчить про високу ймовірність настання такого ризику.

Вказівка сторони захисту про те, що слідчим та прокурором не надано підтверджень намірів підозрюваного ухилитися від слідства та суду, впливати на свідків або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, є безпідставною, адже кожен вказаний слідчим у клопотанні ризик був обґрунтований та підтверджений під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, слідчий мав лише довести, що раніше встановлені ризики не зменшилися та не зникли з плином часу, а захисник, у разі незгоди з такими обставинами, мав довести, що за час перебування його підзахисного під вартою, раніше встановлені ризики втратили свою актуальність або ж їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Жодних даних, які б свідчили, що з плином часу ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 зменшились ні підозрюваним, ні його захисником надано не було, не наведено таких обставин і під час апеляційного перегляду.

Прохання про обрання цілодобового домашнього арешту не можу бути задоволене, з огляду на те, що підозрюваний з 2011 року перебуває на обліку як кривдник (особа схильна до домашнього насильства), за вчинення домашнього насильства з різною періодичністю, в тому числі й за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 в 2022, 2023 та 2024 роках притягувався до адміністративної відповідальності, негативно характеризується як конфліктна особа, схильна до нанесення тілесних ушкоджень.

Вказуючи на те, що з 21 вересня 2024 року не зафіксована жодного випадку порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків, захисник залишив поза увагою, що саме застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечив належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та виключив можливість настання заявлених та підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження захисника про те, що підозрюваним здійснюється догляд за матір`ю пенсіонеркою, адже даних на підтвердження цього факту не надано. При цьому, в матеріалах провадження маються відомості про те, що ОСОБА_14 , 1957 року народження, проживає в АДРЕСА_1 , з нею проживає її чоловік, син та дочка, в той час, як підозрюваний вже тривалий час за місцем реєстрації не проживає, більш того, є військовослужбовцем, що виключає можливість та необхідність здійснення догляду за матір`ю, яка не є одинокою особою та в її оточенні є інші близькі люди, які можуть здійснювати за нею догляд та піклування.

Більш того, за клопотанням захисника 15 листопада 2024 року слідчим суддею була розглянута можливість застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу, але не встановлено достатніх підстав вважати, що на даному етапі інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , про що винесено вмотивоване та обґрунтоване судове рішення.

Обставини справи, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , особливості розслідування такої категорії справ та необхідність встановлення всіх об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк тримання під вартою.

Тобто, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу, проведення вказаних слідчих та процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання слідчого.

Доводи сторони захисту про те, що через перебування в умовах слідчого ізолятору стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився, не є підставою для обрання підозрюваному більш м`якого виду запобіжного заходу, з урахуванням того, що відомості про погіршення стану здоров`я останнього стороною захисту ненадані.

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 №1769/5,

у СІЗО здійснюється медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 2.6 Порядку № 239/5/104 передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_6 не буде позбавлений медичної допомоги, в разі виникнення такої необхідності, матиме можливість приймати ліки під наглядом лікаря, а також пройти необхідний курс лікування у разі такої необхідності. При цьому, відсутність лікаря певної спеціалізації у штаті медичної частини не позбавляє підозрюваного можливості отримати кваліфіковану медичну допомогу в закладі охорони здоров`я, у визначеному порядку.

З огляду на викладене, підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає, не наведено таких підстав і захисником, тому ухвала слідчого судді зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2024 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17