Справа № 461/5937/24
Провадження № 1-кс/461/5298/24
УХВАЛА

Іменем України

10.09.2024 слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно

в с т а н о в и в:

старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти в сумі 84 500 доларів США та 14 500 євро, які було вилучено 30.08.2024 з індивідуального сейфу №30 орендованого ОСОБА_7 відповідно до договору від 08.08.2024 в АТ «ОЩАДБАНК», який використовує у своїй злочинній діяльності підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у ТВБВ «ОЩАДБАНКУ» № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий обґрунтовує своє клопотання тим, що 28.08.2024 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 29.08.2024 ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310; ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307КК України. Слідчий зазначив, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені особливо тяжких кримінальних правопорушень - створенні злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також керівництво такою організацією та участь в ній; у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, повторно, у складі злочинної організації; у незаконному посіві та вирощуванні конопель у кількості 50 і більше рослин, з метою збуту, вчиненому в складі злочинної організації, максимальна санкція за які передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Слідчий повідомив, що 30.08.2024 проведено тимчасовий доступ до індивідуального сейфу №30, орендованого ОСОБА_7 відповідно до договору від 08.08.2024 в АТ «ОЩАДБАНК», який використовує у своїй злочинній діяльності ОСОБА_8 , що у ТВБВ «ОЩАДБАНКУ» № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено готівкові грошові кошти в сумі 84 500 доларів США та 14 500 євро. Відтак, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, просить клопотання задоволити.

Слідчий в судовому засіданні клопотання про накладення арешту підтримав, просив таке задоволити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 заперечив щодо задоволення слідчого та повідомив, що грошові кошти, які знаходилися у скринці здобуті законним шляхом, внаслідок продажу нерухомого майна, що підтверджується копіями договорів.

Окрім того, слідчий та представник власника майна кодали клопотання про проведення судового засіданні без застосування технічних засобів аудіо та відео фіксації.

Заслухавши пояснення слідчого та представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КК України, арешт може бути накладено на нерухоме майно і рухоме майно, гроші, які перебувають у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Згідно з п.2 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Також, п. 1-2 ч. 1 ст. ст. 96-2 КК України передбачає, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Частина 4 даної статті передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000441 від 09.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 28.08.2024 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 29.08.2024 ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310; ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в інкримінованих правопорушеннях підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами про хід та результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст.ст. 260, 261, 262, 263, 269 КПК України; висновками експертів; протоколами оглядів; протоколами обшуків; речовими доказами, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 30.08.2024 за результатами виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.08.2023, проведено тимчасовий доступ до індивідуального сейфу №30, орендованого ОСОБА_7 відповідно до договору від 08.08.2024 в АТ «ОЩАДБАНК», що у ТВБВ «ОЩАДБАНКУ» № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено готівкові грошові кошти в сумі 84 500 доларів США та 14 500 євро, а також копію довіреності №/325796/000112/060112/08/2024/11 від 08.08.2024, згідно якої ОСОБА_7 довіряє ОСОБА_8 користуватися індивідуальним сейфом №30 (договір №/325796/000112/060112/08/2024/13 від 08.08.2024 в установі АТ «Ощадбанк» ТВБВ № НОМЕР_1 , що надає останньому безпосередній доступ до вказаного сейфу та його вмісту.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

Відтак, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

В ході розгляду клопотання, представником власника майна долучено до матеріалів клопотання відомості на підтвердження доводів щодо законності походження вилучених під час тимчасового доступну коштів, а саме договори купівлі продажу нерухомого майна, відповідно до яких ОСОБА_8 було відчужено нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 та частку квартири АДРЕСА_3 .

Також, слідчий суддя зазначає, що грошові кошти було вилучено з індивідуального сейфу №30, орендованого ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною чи обвинуваченою у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що слідчим у клопотанні не обґрунтовано, що грошові кошти, на які він просить накласти арешт, відповідають одній із ознак, передбачених ч.1 ст.96-2 КК України, тобто що таке майно може підлягати спеціальній конфіскації.

Отже, слідчий суддя, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку, що на вказане майно (грошові кошти) не може бути накладено арешт з метою спеціальної конфіскації.

Слідчим у клопотанні не обґрунтовано та не доведено у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності арешту вилучених під час тимчасового доступу грошових коштів, та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 16.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1