Справа № 750/8359/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/757/24
Категорія - ч.2 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

законного представника особи, стосовно якої застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000338 за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Процесуальні витрати на загальну суму 1514,56 грн - віднесено на рахунок держави. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою місцевого суду встановлено, що 31 березня 2024 року, близько 18:00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи в стані неосудності, тобто не усвідомлюючи свої дії та не керуючи ними внаслідок тяжкого психічного розладу у формі параноїчної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією хвороб 10 перегляду), знаходячись на ділянці місцевості, що біля будинку АДРЕСА_2 , придбав шляхом привласнення знайденого на землі, два полімерні пакетики з психотропною речовиною PVP, які помістив до шкарпетки та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

31.03.2024 в період часу з 18:39 год. по 18:47 год., працівниками поліції під час проведення огляду місця події на ділянці місцевості, що біля будинку АДРЕСА_2 , виявили та вилучили у ОСОБА_9 два полімерні пакетики з речовиною, яка відповідно висновку експерта № СЕ-19/125-24/4394-НЗПРАП від 08.04.2024 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 3,0818 г, що є великим розміром, який ОСОБА_9 незаконно зберігав, без мети збуту.

Законний представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу місцевого суду та застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації останнього до психіатричного закладу із звичайним наглядом. В обґрунтування скарги зазначив, що вчинене ОСОБА_9 суспільно-небезпечне діяння, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів. Крім того, під час судового розгляду не встановлено доказів, які б давали суду підстави для застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу саме із посиленим наглядом.

Заслухавши доповідь судді; законного представника особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 , та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, котрий просив ухвалу суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом п.1 ч.1 ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності та відповідно до ч.3 цієї статті, на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, ґрунтується кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності.

Згідно з ч.1 ст.505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до ч.1 ст.513 КПК України, суд між іншим з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за обставин, викладених в ухвалі суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим, і в апеляційній скарзі законним представником не оскаржується.

Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта № 249 від 23.05.2024, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_9 за його психічним станом на теперішній час порушена здатність правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення. У ОСОБА_9 на теперішній час виявлені ознаки параноїдної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією хвороб 10 перегляду) . ОСОБА_9 за його психічним станом на теперішній час показано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь. На теперішній час у ОСОБА_9 не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин, тому наркологічне лікування йому не показане,

За змістом ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечне діяння.

Частиною четвертою статі 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

У пункті 15 постанови Пленуму ВСУ №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» вказано, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

При визначенні ОСОБА_9 виду і міри медичного характеру, місцевий суд урахував характер душевного захворювання останнього, рекомендації експертів про тип лікувального закладу, особу ОСОБА_9 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, що відноситься до категорії нетяжких; в силу ст.89 КК України, раніше не судимий; неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності; довідку КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» № 353 від 05.04.2024, згідно якої ОСОБА_9 звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 05.05.2014 з приводу «шизофренії параноїчної форми, епізодичний перебіг, ускладнена алкоголізацією»; та дійшов правильного висновку, що за своїм психічним станом він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Тому, колегія суддів у даному конкретному випадку погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_9 хоча за своїм психічним станом і не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду, що є необхідним та достатнім заходом медичного характеру.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, місцевим судом враховані, а тому його доводи не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги законного представника ОСОБА_7 .

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4