н/п 1-кп/953/1208/24
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Харкова, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не має на утриманні осіб похилого віку, не є інвалід, зареєстрований та фактично проживає адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 27.10.2023 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, -
Органом досудового розслідування встановлені наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження:
27 жовтня 2023 року вироком Київського районного суду м. Харкова, який набрав законної сили 29 листопада 2023 року, ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України до основного покарання у виді 1 року обмеження волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік.
24.01.2024 ОСОБА_3 письмово ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання у виді обмеження волі, від відбування якого звільнений на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
ОСОБА_3 , достовірно знаючи що його позбавлено права керування транспортними засобами на один рік, а саме з 29 листопада 2023 року по 29 листопада 2024 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.389 КК України у разі ухилення від відбування цього покарання, діючи з прямим умислом, продовжив керувати транспортними засобами тобто ухилився від додаткового покарання.
В період позбавлення права керування транспортними засобами, діючи з прямим умислом 21.09.2024 , близько 19:53 години, ОСОБА_3 керував транспортним засобом-мотоциклом vin: НОМЕР_1 , рухаючись по АДРЕСА_2 , порушив ПДР України, в результаті чого стосовно ОСОБА_3 інспектором УПП в Харківській області ДПП 21.09.2024 винесено постанову про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (постанова серії ЕНА № 3102112 від 21.09.2024 ), крім цього стосовно ОСОБА_3 інспектором УПП в Харківській області ДПП 21.09.2024 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ЕПРІ № 134089 від 21.09.2024). Таким чином, ОСОБА_3 порушив порядок і умови відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними.
Своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.389 КК України.
Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачений ОСОБА_3 , захисником якого є адвокат ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. А тому суд, за клопотанням прокурора ОСОБА_6 в порядку ч.1 ст.302 КПК України, вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченою ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , передбачене ч.1 ст.389 КК України, є кримінальним проступком.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він неодружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не має на утриманні осіб похилого віку, інвалідом чи військовослужбовцем не являється, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше судимий.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який є особою середнього віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, вчинив даний кримінальний проступок під час іспитового строку, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання , суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах установленої санкції ч.1 ст.389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченому та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.
Відповідно до ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.71, 72 цього Кодексу.
Згідно із ч.1,3 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєдненю до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Частиною 4 ст. 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Проте, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (ст.75, 79, 104 КК України).
Аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.
Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2023 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2023 набрав законної сили 29.11.2023.

Відповідно до ч.3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу з моменту набрання законної сили вироком.

Тобто, строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обчислюється з моменту набрання законної сили вироком.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у справі справа № 686/13138/15-к від 15.01.2019.

З огляду на те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, вина у вчиненні якого доведена у даному кримінальному провадженні, після постановлення вироку Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2023, під час іспитового строку та до відбуття додаткового покарання, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини основного покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.10.2023 та повністю приєднати невідбуту частину додаткового покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.10.2023.

Речові докази, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного ) року 6 (шести ) місяців обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання у виді обмеження волі за вироком Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2023 та повністю приєднати невідбуту частину додаткового покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2023, що становить 2 (два ) місяці 10 (десять) днів позбавлення права керування транспортними засобами і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 2 (два) місяці 10 (десять) днів.

Строк відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_3 рахувати з моменту його прибуття до місця відбування покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та ст.382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя - ОСОБА_1