УХВАЛА

20 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 643/12389/14-к

провадження № 51-989ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подає, до суду касаційної інстанції та обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на положення ч. 1 ст. 433 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Захисник у касаційній скарзі просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК), кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, повернути ОСОБА_4 спеціальне звання капітан міліції.

За змістом оскаржуваних судових рішень ОСОБА_4 виправдано: за ч. 1 ст. 365 КК на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення; за ч. 2 ст. 307 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, оскільки не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного вироком місцевого суду за ч. 1 ст. 307 КК, на підставі ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.

Водночас захисник, заявляючи вимогу про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 307 КК, зокрема, узагальнено стверджує про допущення порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, скаржник указує, що під час розгляду справи свідок зазначив, що він не був очевидцем інкримінованої події, проте у скарзі не конкретизовано особу цього свідка, не вказано, які обставини підтверджують чи спростовують його показання.

Також касатор лише узагальнено зазначає в скарзі про недоведення стороною обвинувачення відсутності провокації, проте захисник не вказує жодних обґрунтувань щодо обставин наявності провокації злочину у взаємозв`язку з обвинуваченням, за яким ОСОБА_4 засуджено за зберігання наркотичних засобів із метою збуту - ч. 1 ст. 307 КК.

Також скаржник зазначив про дослідження судом першої інстанції очевидно недопустимих доказів, але не вказав, які саме це докази та не обґрунтував, у чому виявилося порушення місцевим судом правил оцінки цих доказів з урахуванням приписів статей 86-89, 94 КПК.

У касаційній скарзі захисник стверджує і про порушення норм ст. 290 КПК у зв`язку з невжиттям прокурором своєчасних заходів для розсекречення ухвал, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, проте касатор не зазначив: які саме докази, покладені в обґрунтування вироку місцевого суду за ч. 1 ст. 307 КК, здобуто в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та вони є недопустимими; у чому саме полягає порушення місцевим судом правил оцінки цих доказів у контексті приписів статей 86-89, 94 КПК.

Крім того, Суд зауважує, що захисник згідно з доводами касаційної скарги ставить під сумнів законність та обґрунтованість висновків експертів № 1158 та № 1164 від 02 липня 2014 року. Однак ОСОБА_5 у скарзі не зазначив обґрунтувань своїх доводів, щодо того, яким чином висновок експерта № 1158 від 02 липня 2014 року стосується обвинувачення, визнаного доведеним і, відповідно, впливає на рішення судів першої та апеляційної інстанцій за ч. 1 ст. 307 КК.

Указані вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити вимоги особи, яка її подає, а відповідно до ч. 5 ст. 427 цього Кодексу до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Пунктом 3 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що в касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується.

З касаційної скарги вбачається, що захисник заявляє вимогу про скасування, зокрема, вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2024 року, копію цього судового рішення він додав до скарги. Однак на виконання п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК вказав про оскарження вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2024 року. Викладене свідчить про допущені суперечності стосовно дати ухвалення оскаржуваного вироку суду першої інстанції, які створюють сумніви щодо того, яке ж судове рішення оскаржується в касаційному порядку.

Частиною 6 ст. 427 КПК встановлено, що до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Проте захисник не виконав приписів ч. 6 ст. 427 КПК, оскільки не надіслав до Суду необхідну кількість копій касаційної скарги з додатками для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

У зв`язку з тим, що касаційна скарга захисника не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3