ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2700/24 Справа № 175/8482/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Довжки Сколівського району Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою та кримінальне провадження закрито, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у звязку з примиренням з потерпілою та кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 2 ст. 125 КК України закрито.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 уперше притягується до кримінальної відповідальності та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, віднесеного до категорії кримінальних проступків. Враховано, що ОСОБА_7 повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у скоєному і добровільно відшкодував збитки потерпілій, що підтвердила у судовому засіданні потерпіла, а тому суд першої інстанції зробив висновок, що є всі правові підстави для закриття кримінального провадження за примиренням (ст.46 КК України) у відповідності до п.1 ч.2 ст.284, ч.4 ст.286 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 не вперше, а є фактично наслідком незаконного носіння, зберігання, придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, що унеможливлює примиренням з потерпілою згідно припису ст.46 КК України, у зв`язку з відсутністю обов`язкової складової «вчинення кримінального проступку вперше».

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаним вимогам оскаржена ухвала не відповідає, оскільки висновок про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у звязку з примиренням з потерпілою та закриття кримінального провадження щодо нього суд першої інстанції в ухвалі належно не обґрунтував, не навів конкретних і достатніх для цього підстав.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції встановлено, що доводи апеляційної скарги прокурора в даному випадку є такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Під вчиненням злочину вперше у ст.46 КК України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, про що на практиці свідчить відсутність: в особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до частин 3, 4 ст. 88 КК України вона визнається такою, що не має судимості).

Водночас, як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, тобто у вчиненні двох кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 33 КК України, якщо особою вчинено два або більше передбачених різними статтями КК України кримінальних правопорушень, за жоден з яких її не було засуджено, вчинене визнається сукупністю кримінальних правопорушень.

Сукупність кримінальних правопорушень може бути ідеальною та реальною.

Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК України. Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно; г) за наявності усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК України.

Реальна сукупність злочинів має місце в тому разі, коли особа в різний час (окремими) діяннями вчиняє два або більше злочинів, які мають різні склади і кваліфікуються окремо.

Реальна сукупність має місце і в ситуації більш тісного взаємозв`язку злочинів складових реальної сукупності, а саме коли один злочин є умовою для вчинення іншого, тобто ОСОБА_7 спочатку придбав, шляхом привласнення знайденого: конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху, а також вибуховий пристрій, а саме модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які став незаконно носити та зберігати у місцях свого перебування за адресою: АДРЕСА_2 , а у подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень співмешканці ОСОБА_9 , з якою пов`язаний сумісним побутом та перебуває у близьких відносинах, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх протиправних дій, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , привів вибуховий пристрій - модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) у бойову готовність та кинув під стілець, на якому сиділа його співмешканка ОСОБА_9 . Після чого відбувся вибух, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Так, об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв., тоді як об`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, є здоров`я особи, тобто вбачаються різні об`єкти злочинів.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, що згідно з викладеним обвинуваченням, проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 не вперше, а є фактично наслідком незаконного носіння, зберігання, придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, що унеможливлює примиренням з потерпілою згідно припису ст.46 КК України, у зв`язку з відсутністю обов`язкової складової «вчинення кримінального проступку вперше».

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Отже, судом першої інстанції було допущено неправильне тлумачення положень ст. 46 КК України, яке суперечить точному змісту закону і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

За таких обставин рішення суду щодо ОСОБА_7 не можна визнати законним і обґрунтованим.

Отже, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, апеляційний суд вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, й прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою та кримінальне провадження закрито скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4