ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9120/22 Номер провадження 11-кп/814/2034/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 травня 2022 року за №0000792, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 23 листопада 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимому.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, характер, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу, поведінку обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд належним чином не мотивував постановлене рішення та не врахував те, що: прокурором не було доведено наявність заявлених ризиків, їх незмінність і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є інвалідом ІІ групи, добровольцем Добровольчого формування Полтавської міської ТГ №1 при військовій частині, позитивно характеризується командиром і за місцем проживання, дотримувався належної процесуальної поведінки, не з`явився в судове засідання лише під час перебування в закладі охорони здоров`я на лікуванні, натомість сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення не є підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним у період дії воєнного стану кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень (зі здійсненням пострілу в потерпілого, що заподіяло йому легкі тілесні ушкодження).

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Як убачається з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оспорюється.

Разом з цим, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши характер, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, особу й поведінку обвинуваченого, який у силу ст.89 КК України не судимий, неодружений, не працює, є інвалідом ІІ групи, раніше звільнявся під заставу, але в подальшому судом йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, ОСОБА_8 хоча в силу ст.89 КК України не судимий, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України із застосуванням ст.75 КК України, оголошувався в розшук, не має міцних соціальних зв`язків, які би в сукупності з іншими обставинами провадження мали вагомий вплив на можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки, в іншому кримінальному провадженні йому інкриміновано вчинення ряду кримінальних правопорушень.

Даних (зокрема, медичних висновків) щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою чи неналежного надання йому медичної допомоги перевіркою матеріалів справи не виявлено й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_8 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується, зокрема, з урахуванням установлених йому медичних рекомендацій.

Суд апеляційної інстанції ураховує те, що обвинувачений має місце проживання, отримував подяку від Добровольчого формування №1 «Доброволець», за місцем проживання та добровольчим формуванням характеризується позитивно, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини провадження, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 умисного тяжкого злочину проти громадського порядку та з посяганням на здоров`я потерпілого шляхом здійснення пострілу в нього і, як наслідок, заподіяння йому тілесних ушкоджень, що має високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, як просить сторона захисту.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України унормовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Заважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Таким чином, зазначені стороною захисту доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4