Справа № 451/466/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/744/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В силу ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та не відбутим покаранням за вироком Радехівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року призначено ОСОБА_8 покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Радехівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 20.01.2023 по 24.05.2024, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст.72 ч.5 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 20.01.2023 з 13 години.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 17.01.2023 по 24.05.2024, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст.72 ч.5 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту її затримання з 17.01.2023 з 17 год. 40 хв.

Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати та арешт майна.

Згідно оскаржуваного вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, який введений 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 (із подальшими змінами) -16.01.2023 близько 21 год. 00 хвилин, спільно із обвинуваченою ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 вирішили заволодіти майном потерпілого ОСОБА_11 , шляхом вчинення на нього розбійного нападу, поєднаного із проникненням до житла останнього, який вони спланували групою осіб, попередньо розподіливши між собою ролі.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном обвинувачений ОСОБА_8 , спільно із обвинуваченою ОСОБА_7 , з метою вчинення подальшого раптового нападу на потерпілого ОСОБА_11 , незаконно проникли на територію господарства по АДРЕСА_1 , після чого з метою реалізації своїх злочинних намірів увірвались до вищевказаного будинку, вхідні двері якого самостійно відчинив ОСОБА_11 .

Перебуваючи в приміщенні будинку, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та згідно розподілених між собою ролей, обвинувачений ОСОБА_8 використовуючи фактор несподіваності наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар рукою в обличчя.

В подальшому, використовуючи фізичну та психологічну перевагу над потерпілим та його безпорадній стан, обвинувачений ОСОБА_8 , погрожуючи вбивством та фізичною розправою, вимагаючи при цьому передачу їм грошових коштів, застосовуючи до нього насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я, почав наносити ОСОБА_11 численні удари руками в область голови та тулуба, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилася правобічним гемопневмотораксом, лівобічним гемотораксом, крововиливами: на грудях зліва з переходом на передню черевну стінку, бічну поверхню живота зліва та на спину зліва, на передній поверхні грудей справа з переходом на верхню третину передньої черевної стінки, бічну поверхню грудей, живота справа та на спину і поперекову ділянку справа, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення, окрім цього потерпілому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на обличчі та голові і які відносяться до легкого тілесного ушкодження і не є небезпечними для життя в момент утворення.

Після цього, в той час як обвинувачена ОСОБА_7 утримувала зв`язані тканиною руки ОСОБА_11 , надаючи при цьому ОСОБА_8 впевненості у вчиненні активних дій для досягнення мети у заволодінні грошовими коштами, останній, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання витягнув із кишені одягнених на потерпілому штанів грошові кошти в сумі 300 гривень, після чого продовжуючи наносити удари руками по голові та по тілу останнього, вимагав передачі в їх користь ще грошових коштів, розпитуючи при цьому місце їх зберігання в будинку.

Під тривалим фізичним та психологічним тиском обвинувачених, потерпілий ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальність намірів нападників, та те що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, повідомив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інформацію про місцезнаходження грошових коштів, після чого самостійно передав їм гроші в сумі 18 000 гривень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 , спільно із ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилася правобічним гемопневмотораксом, лівобічним гемотораксом, крововиливами: на грудях зліва з переходом на передню черевну стінку, бічну поверхню живота зліва та на спину зліва, на передній поверхні грудей справа з переходом на верхню третину передньої черевної стінки, бічну поверхню грудей, живота справа та на спину і поперекову ділянку справа: легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на обличчі та голові; та заподіяли матеріальної шкоди на суму 18 300 гривень.

Такими діями, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 16.01.2023 близько 22 години 00 хвилин, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , безпосередньо після вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , за попередньою змовою групою осіб, маючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, порушуючи гарантовані положеннями ст. ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи ОСОБА_11 на недоторканість особи та свободу пересування, з метою уникнення покарання за вчинення розбійного нападу та з метою позбавлення можливості потерпілого повідомити правоохоронні органи про вчинення щодо нього злочинних дій, використовуючи перевагу у фізичній силі над потерпілим, проти волі останнього, під психологічним та фізичним тиском, змусили ОСОБА_11 спуститись у підвальне приміщення, що розташоване під літнім будинком належного останньому, що знаходиться на території цього ж господарства по АДРЕСА_1 , після чого вжили захід для заблокування виходу із підвалу, помістивши на кришку виходу дерев`яне крісло, а також зачинили на металеву колодку двері у літньому буднику, таким чином незаконно позбавили волі ОСОБА_11 , обмеживши свободу пересування останнього.

Такими діями, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_11 , за попередньою змовою групою осіб, а саме із обвинуваченою ОСОБА_7 ..

Обвинувачена ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, який введений 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 ( із подальшими змінами) - 16.01.2023 близько 21 години 00 хвилин, спільно із обвинуваченим ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 вирішили заволодіти майном потерпілого ОСОБА_11 , шляхом вчинення на нього розбійного нападу, поєднаного із проникненням до житла останнього, який вони спланували групою осіб, попередньо розподіливши між собою ролі.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном обвинувачена ОСОБА_7 , спільно із обвинуваченим ОСОБА_8 , з метою вчинення подальшого раптового нападу на потерпілого ОСОБА_11 , незаконно проникли на територію господарства по АДРЕСА_1 , після чого з метою реалізації своїх злочинних намірів увірвались до вищевказаного будинку, вхідні двері якого самостійно відчинив ОСОБА_11 .

Перебуваючи в приміщенні будинку, діючи за попередньою змовою групою осіб із обвинуваченим ОСОБА_8 , та згідно розподілених між собою ролей, після того як останній використовуючи фактор несподіваності наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар рукою в обличчя, обвинувачена ОСОБА_7 використовуючи відрізок тканини зв`язала руки ОСОБА_11 для запобігання ним фізичного опору.

В подальшому, використовуючи фізичну та психологічну перевагу над потерпілим та його безпорадній стан, обвинувачений ОСОБА_8 , погрожуючи вбивством та фізичною розправою, вимагаючи при цьому передачу їм грошових коштів, застосовуючи до нього насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я, почав наносити ОСОБА_11 численні удари руками в область голови та тулуба, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилася правобічним гемопневмотораксом, лівобічним гемотораксом, крововиливами: на грудях зліва з переходом на передню черевну стінку, бічну поверхню живота зліва та на спину зліва, на передній поверхні грудей справа з переходом на верхню третину передньої черевної стінки, бічну поверхню грудей, живота справа та на спину і поперекову ділянку справа, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення, окрім цього потерпілому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на обличчі та голові і які відносяться до легкого тілесного ушкодження і не є небезпечними для життя в момент утворення.

Після цього, в той час як обвинувачена ОСОБА_7 утримувала зв`язані тканиною руки ОСОБА_11 , надаючи при цьому ОСОБА_8 впевненості у вчиненні активних дій для досягнення мети у заволодінні грошовими коштами, останній, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання витягнув із кишені одягнених на потерпілому штанів грошові кошти в сумі 300 гривень, після чого продовжуючи наносити удари руками по голові та по тілу останнього, вимагав передачі в їх користь ще грошових коштів, розпитуючи при цьому місце їх зберігання в будинку.

Під тривалим фізичним та психологічним тиском обвинувачених, потерпілий ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальність намірів нападників, та те що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, повідомив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інформацію про місцезнаходження грошових коштів, після чого самостійно передав їм гроші в сумі 18 000 гривень.

Своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_7 , спільно із ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилася правобічним гемопневмотораксом, лівобічним гемотораксом, крововиливами: на грудях зліва з переходом на передню черевну стінку, бічну поверхню живота зліва та на спину зліва, на передній поверхні грудей справа з переходом на верхню третину передньої черевної стінки, бічну поверхню грудей, живота справа та на спину і поперекову ділянку справа; легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на обличчі та голові; та заподіяли матеріальної шкоди на суму 18 300 гривень.

Такими діями, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 16.01.2023 приблизно о 22 годині 00 хвилин, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , безпосередньо після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 , за попередньою змовою групою осіб, маючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, порушуючи гарантовані положеннями ст. ст. 29, 33 Конституції України і ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи ОСОБА_11 на недоторканість особи та свободу пересування, з метою уникнення покарання за вчинення розбійного нападу та з метою позбавлення можливості потерпілого повідомити правоохоронні органи про вчинення щодо нього злочинних дій, використовуючи перевагу у фізичній силі над ОСОБА_11 , проти волі останнього, під психологічним та фізичним тиском, змусили потерпілого спуститись у підвальне приміщення, що розташоване під літнім будинком належного ОСОБА_11 , що знаходиться на території цього ж господарства по АДРЕСА_1 , після чого вжили захід для заблокування виходу із підвалу, помістивши на кришку виходу дерев`яне крісло, а також зачинили на металеву колодку двері у літньому буднику, таким чином незаконно позбавили волі ОСОБА_11 , обмеживши свободу пересування останнього.

Такими діями, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_11 , за попередньою змовою групою осіб, а саме із обвинуваченим ОСОБА_8 ..

На вказаний вироку суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій, просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання, призначивши їй: за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник вказує, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Вказує, що під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 брала пасивну участь у кримінальних правопорушеннях. При цьому така участь обвинуваченої була зумовлена психологічним примусом із сторони обвинуваченого ОСОБА_8 та хвилювання за своє життя та здоров`я, оскільки ОСОБА_8 перебував в стані емоційного збудження, міг спричинити ОСОБА_7 тілесні ушкодження або позбавити життя. Саме тому, обвинувачена не повідомляла про вчинені кримінальні правопорушення.

Вважає, що перебування ОСОБА_7 під психологічним примусом та її пасивна роль суттєво знижує ступні тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Звертає увагу на наявність у матеріалах справи розписки потерпілого про те, що йому повністю відшкодовано завдану матеріальну шкоду, тобто під час судового слідства було усунено негативні наслідки, завдані потерпілому кримінальним правопорушенням, що також знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Також покликається, що ОСОБА_7 активно сприяла встановленню істини у справі, брала участь у всій слідчих діях, щиро розкаялась.

Зазначає, що наведені обставини не були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченій покарання, яка захисник вважає надто суворим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить зменшити йому призначене покарання та дозволити йому служити в ЗСУ.

Звертає увагу, що він свою вину визнав, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, сам особисто з`явився до поліції та зазнався у всьому, відшкодував шкоду. Вважає, що суд безпідставне не визнав його щирого каяття. Вказує, що місцевий суд не повністю дослідив характеризуючи його данні. Також суд критично оцінив його бажання служити в ЗСУ.

До початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 подав відмову від поданої ним апеляційної скарги, зазначивши, що йому відомі наслідки такої відмови.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою заяву про відмову від поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, які не заперечили щодо відмови обвинуваченого ОСОБА_8 від поданої ним апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слід прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_8 від поданої ним апеляційної скарги.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник, а також обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, підтримали апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку із відмовою обвинуваченого ОСОБА_8 від поданої ним апеляційної скарги на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року, вказаний вироку суду у частині засудження ОСОБА_8 в апеляційному порядку не переглядається.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту вважає призначене ОСОБА_7 покарання надто суворим та просить призначити обвинуваченій більш м`яке покарання, зокрема, за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи захисника ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.

Апеляційні доводи захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинили інкриміновані їй кримінальні правопорушення під психологічним тиском обвинуваченого ОСОБА_8 , а також те, що її роль у цих злочинах була фактично пасивною не заслуговують на увагу, оскільки такі спростовуються встановленими місцевим судом фактичними обставинами справи, які в апеляційному порядку не оспорюються, а також показаннями потерпілого, наданих у судового засіданні місцевого суду, про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 все робили спільно, і жодних заперечень щодо дій ОСОБА_8 . ОСОБА_7 не висловлювала.

Покликання на те, що обвинувачена ОСОБА_7 перебувала під психологічним тиском обвинуваченого ОСОБА_8 та вчиняла злочинні дії, оскільки переживала за своє життя та здоров`я, жодними достатніми доказами не підтверджено.

Більше того, згідно показань самої обвинуваченої ОСОБА_7 після події вона добровільно проводила час з обвинуваченим ОСОБА_8 , взяла у останнього грошові кошти, знаючи, що такі належать потерпілому.

Крім цього при апеляційному розгляді справи не підтвердились апеляційні доводи захисника про щире каяття обвинуваченої у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Так, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність такої обставини як щире каяття обвинуваченої, оскільки згідно матеріалів справи обвинувачена фактично свою вину у вчиненому не визнала, та намагалась зменшити свою роль та участь у вчиненні злочинних дій щодо потерпілого, що не знайшло свого підтвердженні ні при розгляді справи місцевим судом, ні при апеляційному розгляді справи, про що зазначено вище.

З приводу відшкодування потерпілому заподіяної матеріальної шкоди, то згідно матеріалів справи така шкода була відшкодована обвинуваченим ОСОБА_8 , що було враховано при призначенні йому покарання.

При цьому, згідно матеріалів справи обвинувачена ОСОБА_7 під час судового розгляду цивільний позов потерпілого не визнала.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що стороною захисту не доведено існування у даному кримінальному провадженні обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, а відтак висновок місцевого суду про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є обґрунтованим.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України у межах санкцій цих статей, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_7 правильно призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого більш суворим.

Відповідно, відсутні правові підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченій ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_8 від його апеляційної скарги на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Радехівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: