Справа №175/5131/19
Провадження № 1-в/127/427/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2023,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

представника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)»: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2023.

Вказане клопотання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного покарання, має постійне місце проживання, не проявляє бажання займатись протиправною діяльністю, а тому з урахуванням його поведінки під час відбуття покарання заслуговує на умовно-досткровое звільнення.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 клопотання підтримав, зазначив, що в силу пенсійного віку засуджений ОСОБА_4 працює бібліотекарем на безоплатній основі та був заохочений адміністрацією установи, а тому просив клопотання задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував, щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 , з підстав того, що засуджений ОСОБА_4 19 раз притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово до нього застосовувались заохочувальні норми, однак ОСОБА_4 довіри не виправдав та вчиняв нові злочини в період невідбутої частини покарання. Крім того, засуджений ОСОБА_4 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за весь період відбування покарання, відтак звільнення ОСОБА_4 умовно-достроково на даному етапі буде суперечити меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_6 заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріли клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_4 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.202, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Так, свідченням того, що засуджений довів своє виправлення, є позитивні зміни, що відбуваються в його особистості, підтверджені його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що останній прибув в Державну установу «Вінницька виправна колонія (№ 86)» 16.11.2023 з Державної установи «Вінницька установ виконання покарань (№ 1)», де 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності.

За період відбування покарання у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_4 характеризується посередньо, адміністрацією установи заохочувався 1 раз. До засудження ОСОБА_4 не працював, має вищу освіту, володіє навичками електрика. На даний час виконує обов`язки бібліотекара установи на безоплатній основі. Засуджений ОСОБА_4 повністю матеріально залежав від своїх рідних, не вміє раціонально використовувати кошти. Бажає змінити життя, але за поведінкою стає зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Стверджує, що має бажання брати участь у програмах, але відвідуючи їх активної участі в діяльності не бере, відвідує несистемно.

Під дію ст. 81 КК України підпадав 07.04.2024, рішенням комісії установи відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як особі, що не довела свого виправлення.

Так, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Судом встановлено, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження формально-юридичні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_4 ст. 81 КК України, а саме відбуття ним необхідного строку призначеного покарання, проте відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте наразі застосування положень ст. 81 КК України є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Не можна вважати сумлінною поведінкою дотримання засудженим порядку та умов відбування покарання, оскільки це є обов`язком засудженого, що передбачено ч. 3 ст. 107 КВК України.

Так, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинене враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

Із встановлених судом обставин вбачається, що засуджений ОСОБА_4 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 14.02.2020 в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» за порушення розпорядку дня та 15.09.2023 в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» за виявлений мобільний телефон, а отримане одне заохочення не має системного характеру.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що останній 19 раз судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про тривале злочинне спрямування поведінки ОСОБА_4 та його небажання стати на шлях виправлення.

Однією із головних умов для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Відтак, з урахуванням особи засудженого, його стійкої схильності до скоєння злочинів, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 81 КК України, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.

Враховуючи викладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому у задоволенні захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 370, 372, 537, 539 КПК України,

суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: