УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/13827/24

Провадження № 1-кс/712/6036/24

19 листопада 2024 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м.Черкаси ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси внесене в кримінальному провадженні № 0003820, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивує тим, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003820 від 17.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.11.2024, близько 18 години30 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, відкрито, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, у подальшому продовжений Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ,Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, Указом від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ, Указом від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ, Указом від 06 травня 2024 року № 271/2024, затвердженого Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ, Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ, Указом від 06 листопада 2024 року № 740/2024, затвердженого Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , шляхом ривка вихопив з рук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належний їй мобільний телефон марки «SAMSUNGGALAXYA32» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши ОСОБА_8 матеріальні збитки, сума яких встановлюється.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

17.11.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працюючого, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом, адвокатом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до вимог ст. 89 КК України раніше судимого, затримано у порядку ст. 208 КПК України.

З урахуванням зібраних доказів 18.11.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.11.2024; показаннями ОСОБА_9 від 17.11.2024; показаннями ОСОБА_10 від 17.11.2024; протоколом затримання ОСОБА_5 від 17.11.2024; протоколом огляду місця події від 17.11.2024; показаннями потерпілої від 18.11.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.11.2024; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

З огляду на зазначене та з урахуванням практики ЄСПЛ, в цьому випадку обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 підтверджується зібраними доказами в кримінальному провадженні, що перераховані вище. Таким чином, на даний час ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який посягає на власність, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, під тягарем відповідальності за скоєний злочин, а також можливості бути засудженим до позбавлення волі на певний строк, може залишити місце свого проживання, таким чином переховуватися від органів досудового розслідування та суду. На підтвердження цього ризику свідчить й те, що ОСОБА_5 на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не працевлаштований, тому немає міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також слід враховувати той факт, що ОСОБА_5 , під тягарем відповідальності за скоєний злочин, може змінити місце свого проживання; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, малолітню потерпілу, у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується, тим, що їх показання мають суттєве значення для повного, всебічного з`ясування обставин злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, він є особою зацікавленою у зміні показань свідків та малолітньою потерпілою та матиме реальну можливість шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати від останніх дачі неправдивих показань або зміну уже наданих на його користь, з метою уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що перешкоджатиме об`єктивному з`ясуванню обставин кримінального провадження. Слід враховувати той факт, що ОСОБА_5 , потерпіла та свідки проживають в одному населеному пункті, їх дані та показання відомі в силу одержання клопотання про тримання під вартою з додатками у виглядів протоколів допитів свідків та потерпілої із зазначенням анкетних відомостей та місць проживання; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовується тим, що на даний час дослідження обставин кримінального провадження триває (здійснюється досудове розслідування), ОСОБА_5 шляхом зловживання процесуальними правами, може затягувати досудове розслідування, що може виражатись у неявці за викликами до слідчого та прокурора; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, направлених на власність з корисливих мотивів, перебуваючи на волі може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 слід врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; кримінальне правопорушення вчинене останнім являється тяжким, та тягне за собою покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років позбавлення волі; відсутність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 в місці його постійного проживання; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; наявність судимості у підозрюваного.

Натомість, органом досудового розслідування встановлено неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, які б забезпечили запобіганню зазначених в клопотанні ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваною, таких як: 1) особисте зобов`язання - оскільки він є найбільш м`яким запобіжним заходом та не передбачає будь-яких обмежень, у зв`язку з чим взагалі не забезпечить запобіганню вказаних у клопотанні ризиків; 2) особиста порука - оскільки він також не забезпечить запобіганню вказаних вище ризиків та стосовно ОСОБА_5 до органу досудового розслідування не надходило від осіб, які заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків; 3) застава - оскільки він також не забезпечить запобіганню вказаних вище ризиків, а також відсутні відомості про те чи наявний у підозрюваного майновий стан, який дасть йому можливість внести за себе заставу; 4) домашній арешт - оскільки він також не забезпечить запобіганню вказаних у даному клопотанні ризиків та лише створить умови до залишення місця проживання та реєстрації з метою уникнення покарання.

У відповідності п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задоволити, вказували, що наведені ними ризики доводять неможливість обрання менш суворого запобіжного заходу, також просила врахувати, що піждозрюваний раніше притягувався до відповідальності за домашнє насильство.

Захисник просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за місцем проживання підозрюваного, оскільки вказані у клопотанні ризики можуть бути забезпечені менш суворим запобіжним заходом, також просила врахувати що підозрюваний має постійне місце проживання, з`явився за викликом до суду та не вчиняв будь-яких дій щодо приховування від слідства, в даний час має нагальну необхідність отримання психіатричної допомоги.

Підозрюваний підтримав захисника.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зміст та мотиви клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження: протокол допиту свідків, протоколом затримання, протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання, повідомлення про підозру.

При цьому надаючи оцінку обґрунтованості підозри, варто звернути увагу, що згідно практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997р. у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, §51; рішення від 30.08.1990р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A № 182, § 32).

Сторона обвинувачення в обґрунтування клопотання посилалась на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу - щодо встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків слідчий суддя керується стандартом переконання «достатні підстави».

Так, існування кожного, вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику, має підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenkov. Ukraine, заява №622/11).

Суд вважає обґрунтованими доводи слідчого щодо існування ризиків переховуватись від слідства та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконного впливу на свідків, потерпілу, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином.

Про існування таких ризиків свідчить покарання у випадку визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, який на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, за вчинення якого може бути призначене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, що саме по собі може бути підставою та мотивом змінити місце проживання з метою переховування від слідства та вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, потерпілу, перешкоджання кримінальному провадження іншим чином.

Отже наявність обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, надають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу. Розглядаючи заявлене клопотання, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Варто зауважити, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Белевитський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції. Також, застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і суспільний інтерес в даному конкретному випадку полягає у забезпеченні розслідування злочину проти статевої свободи особи, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.

При обранні конкретного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує висловлену Європейським судом з питань захисту прав людини презумпцію про те, що за загальним правилом підозрюваний, за виключенням виняткових випадків, не має триматись під вартою.

Отже, таку презумпцію має спростувати в судовому засіданні слідчий та прокурор, надаючи відповідні докази.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про те, що таку презумпцію не спростовано, а наведені ризики може бути мінімізовано іншим менш суворим запобіжним заходом.

Враховуючи особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, з моменту початку розслідування 17.11.2024 року не вчиняв будь-яких дій щодо приховування від слідства, суд дійшов висновку про можливість досягнення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на 2 місяці, з покладенням обов`язків прибувати негайно за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, не відлучатися із м. Черкаси, Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання,утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками в даному кримінальному провадженні.

До вказаного висновку суд доходить з урахуванням того, що згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції, разом з тим, домашній арешт в нічний час є менш суворим запобіжним заходом порівняно з тримання під вартою та в сукупності з вищевказаними процесуальними обов`язками на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183-184, 193 194, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, а саме з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

?прибувати негайно за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

?не відлучатися із м. Черкаси, Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора, суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

?утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками в даному кримінальному провадженні;

В період введення воєнного стану на території України, дозволити підозрюваному ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги», відлучатися з місця проживання з метою перебування в укритті.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному після її оголошення та направити начальнику ГУНП в Черкаській області для організації її виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Дата проголошення повного тексту ухвали 21 листопада 2024 року 12 год. 50 хв.