ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 636/1794/17

Провадження № 51-4073 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

засудженого (відеоконференція) ОСОБА_7 ,

представника потерпілого (відеоконференція) ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 , за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Старики Горохівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2006 року за ч.1 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.05.2015) зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.04.2017 по 05.02.2024, тобто по день постановлення цього вироку, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 09.04.2017 біля 00:30-00:40 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в парку неподалік від кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних стосунків під час конфлікту із ОСОБА_9 , діставши кухонний ніж й усвідомлюючи, що завдання ножових поранень людині може викликати її смерть, бажаючи настання таких наслідків, завдав ним три удари в грудну клітину та два удари в кість лівої руки ОСОБА_9 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпіла померла.

Харківський апеляційний суд 04 квітня 2024 року скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.05.2015) зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.04.2017 по 04.04.2024 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду щодо нього скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував, що він визнав вину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою та визнав цивільний позов.

Вважає, що призначене апеляційним судом покарання у виді довічного позбавлення волі є занадто суворим, тоді як призначене місцевим судом покарання відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти її задоволення.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України в поданій касаційній скарзі засудженого не оспорюються.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу винного через суворість, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до положень статей370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд відповідно вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, які обтяжують покарання, навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.

Зокрема, судом апеляційної інстанції враховано, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини; дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, підтримує стосунки з особами, які ведуть антигромадський та антисоціальний спосіб життя; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж було призначене судом першої інстанції, мотивувавши належним чином своє рішення.

Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, які вказані у касаційній скарзі засудженого, не вбачається.

Доводи засудженого про те, що він визнав вину, вибачився перед потерпілою й визнав цивільний позов, не вбачаються такими, що ставлять під сумнів обґрунтованість ухваленого апеляційним судом вироку.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 (мати загиблої) під час судового розгляду наполягала на призначенні найсуворішого покарання для обвинуваченого з огляду на поведінку обвинуваченого, який упродовж всього судового розгляду заперечував вчинення ним злочину та фактично не визнавав свою провину; не вчинював будь-яких дій для відшкодування потерпілій завданої кримінальним правопорушенням моральної та матеріальної шкоди, а його вибачення наприкінці судового розгляду носили формальний характер.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого не вбачає.

Керуючись положеннями ст. ст. 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3