УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 204/14056/23

провадження № 51-2834ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2024 року,

встановив:

Зі змісту оскаржених судових рішень убачається, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2024 року вказану вище ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про перегляд вироку суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Вказує, що нововиявленими обставинами та такими, що не були досліджені судами під час ухвалення вироку, є докази відсутності захисника під час здійснення процесуальних дій, зокрема під час складання протоколів допитів. Стверджує, що протоколи у кримінальному провадженні сфальсифіковані шляхом підробки підписів захисників, які не були залучені під час проведення процесуальних дій, що підтверджується наданими суду довідками.

Зазначає, що суд визнав докази допустимими за наявності підстав для визнання їх недопустимими, а також не дотримався принципу повноти та об`єктивності розгляду кримінального провадження.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та зміст оскаржених судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Зі змісту оскарженої ухвали суду першої інстанції вбачається, що засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку суду першої інстанції щодо нього за нововиявленими обставинами, яка надалі була підтримана та уточнена його захисником ОСОБА_5 . Сторона захисту зазначала, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 не мав юридичної освіти й не був обізнаним про процесуальні права підозрюваного, визначені Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК), та під час проведення слідчих дій не було залучено захисника для здійснення захисту ОСОБА_4 . Вказані обставини засуджений із захисником вважали нововиявленими та такими, що дають достатньо підстав для скасування вироку суду першої інстанції.

Суд першої інстанції витребував кримінальну справу № 1-76/01 щодо ОСОБА_4 , з якої встановив, що у справі наявні протоколи про роз`яснення обвинуваченому його прав на захист, відповідно до яких ОСОБА_4 був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, визначеними КПК, під особистий підпис. Також з протоколу вбачається, що для здійснення захисту ОСОБА_4 було залучено адвоката. Разом з цим, в матеріалах кримінальної справи міститься протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 , протокол відтворення обстановки та обставин, постанови про залучення в якості обвинуваченого, протокол допиту обвинуваченого, протокол очної ставки, протокол допиту обвинуваченого, з яких вбачається, що усі процесуальні дії під час проведення досудового розслідування здійснювались за участю останнього та його захисників, про що свідчать відповідні підписи захисників у вказаних документах.Зазначені докази були досліджені та оцінені судами під час судового розгляду, ухвалення вироку та його перегляду.

Суд небезпідставно виходив із того, що нововиявленими обставинами в розумінні КПК є юридичні факти, викладені в заяві учасників процесу, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. При цьому, нововиявленими визнаються такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Натомість наведені стороною захисту обставини були відомі судам, отримали оцінку та з їх урахуванням було ухвалено обвинувальний вирок, а отже, в розумінні приписів ст. 459 КПК, вони не є нововиявленими.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року щодо ОСОБА_4 .

На указану ухвалу місцевого суду захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, яку апеляційний суд залишив без задоволення.

В апеляційній скарзі захисник посилався на обставини, серед іншого аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі засудженого, зокрема, які стосуються недотримання права засудженого на захист під час досудового розслідування. Захисник зазначав, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 не був обізнаний про своє право мати захисника, а його захист було здійснено неефективно у зв`язку з невиконанням захисником своїх обов`язків, що, як вважає сторона захисту, підтверджується матеріалами особової справи, які засвідчують факт проведення з ОСОБА_4 слідчих дій в ІТТ та СІЗО, а також журналами реєстрації цих установ, які не містять даних про присутність захисника. Також захисник стверджував про відсутність доказів винуватості його підзахисного й проведення досудового розслідування неповно та з істотним порушенням вимог КПК,акцентував увагу на невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 .

Твердження захисника про те, що порушення права на захист ОСОБА_4 підтверджується матеріалами особової справи, які засвідчують факт проведення з ОСОБА_4 слідчих дій в ІТТ та СІЗО, а також журналами реєстрації цих установ, які даних про присутність захисника не містять, суд розцінив як необґрунтовані, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин сторона захисту не надала.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та доходить переконання, що ухвала місцевого суду є належно умотивованою й обґрунтованою, за змістом відповідає вимогам статей 370, 372, 459, 462, 464, 467 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення.

Суд апеляційної інстанції перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника, у тому числі ті, які є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі засудженого, та надав на них вичерпні відповіді. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви постановленого рішення є обґрунтованими. Підстави вважати ці висновки неправильними відсутні. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 404-407, 419, 459, 462 КПК.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано Главою 34 КПК.

Приписами ст. 459 КПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, за частиною 2 зазначеної норми, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність ухваленого судом рішення по суті.

Тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК, має здійснюватися в системному зв`язку і з іншими положеннями КПК, у першу чергу з положеннями ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положення ст. 459, пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462, ст. 91 КПК вказують на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, яка має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: 1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; 2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «Желтяков проти України» (заява № 4994/04, пункт 43) та «Рябих проти Росії» (заява № 52854/39, пункт 52). Вказаний принцип вимагає не ставити під сумнів остаточне судове рішення, передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Як убачається з оскаржених судових рішень, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи, зазначені у заяві засудженого та уточнені захисником, дослідивши матеріали провадження, дав доводам сторони захисту належну оцінку та дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК, не наведено, а обставини, на які посилається засуджений та захисник, були перевірені та їм була надана відповідна оцінка судом під час ухвалення вироку, а також судом вищої інстанції під час його перегляду. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви в обґрунтування прийнятого рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку суду щодо нього за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції перевірив усі посилання й доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, та, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, вказавши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що обставини, на які покликається сторона захисту, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог ст. 459 КПК. Водночас обставина щодо підроблення доказів, про яку йшлося в апеляційній скарзі, за висновком суду апеляційної інстанції - не підтверджена належними доказами.

Що стосується твердження засудженого у касаційній скарзі про підроблення доказів (протоколів у кримінальному провадженні), то суд касаційної інстанції виходить із такого.

Під час перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, разом з відповідною заявою суду необхідно надати належне підтвердження того, що обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК, на які особа посилається як на нововиявлені, які покладені в основу вироку, є завідомо неправдивими або неправильними внаслідок допущеної помилки, надати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені такі факти.

Тобто, стверджуючи про такі обставини, як то підроблення доказів, які покладені в основу обвинувачення, необхідно надати суду відповідні процесуальні рішення, якими такі факти встановлено (вирок суду, що набрав законної сили, в якому констатовано факт штучного створення або підроблення доказів; ухвалу суду про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили; постанову органу досудового розслідування, прокурора про закриття кримінального провадження, за неможливості ухвалення обвинувального вироку).

Однак належного підтвердження наявності таких обставин в аспекті застосування приписів ст. 459 КПК засуджений не надає.

Суд касаційної інстанції відповідно до приписів ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази.

З огляду на викладене, Суд доходить висновку, що у поданій касаційній скарзі не наведено обставин чи інших доводів, які би свідчили, що у даному провадженні було допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення, з огляду на що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити на підставі приписів п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3