ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1188/24 Справа № 175/6681/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000430 від 06.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, перебуває кримінальне провадження № 0000430 від 06.02.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 15.05.2024 року у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке є фактичним місцем проживання ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що слідчий суддя безпідставно арештував майно особи, яка не має процесуального статусу в кримінальному провадженні, а вилучене майно не є предметом доказування. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання відмовити.

Позиції учасників судового провадження

Адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 подали до суду апеляційної інстанції заяви, в яких підтримали апеляційну скаргу та просили її розглянути за їх відсутності.

Прокурор подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що слід апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи із такого.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді чи суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та з цих підстав накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів провадження Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000430 від 06.02.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 15.05.2024 р. проведено санкціонований обшук у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке є фактичним місцем проживання ОСОБА_7 , за результатами якого виявлено та вилучено наступне:

-мобільний телефон Redmi 10С с/н НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 із сім-картою НОМЕР_4 НОМЕР_5 ;

-мобільний телефон iPhone Х у виключеному стані.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України зазначені вище речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000430 від 06.02.2024 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 4261 КК України.

На переконання апеляційного суду, таке майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, може містити в собі інформацію, яка має доказове значення і може бути використана, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають суттєве значення при розслідуванні кримінального провадження, а тому незастосування арешту на вказане майно може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаних речей, не допущення їх знищення, приховування, відчуження, перетворення, зникнення неможливо, у зв`язку з чим незастосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.

Із таким рішенням погоджується і колегія суддів та вважає, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження не становить надмірний тягар для власників майна і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності.

Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження під час апеляційного перегляду рішення слідчого судді не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищезазначене майно, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного накладення арешту на майно особи, у якої немає жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні не є безумовними, адже положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Щодо тверджень апелянта про недопустимість доказів, в тому числі і протоколу обшуку, то апеляційний суд такі до уваги не бере, оскільки слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.

З клопотання вбачається, що вищевказане вилучене майно є необхідним для подальшого проведення експертних досліджень, тому є виправданим позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування даним майном.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта про те, що прокурором було порушено строки подачі вказаного клопотання до слідчого судді, оскільки матеріалами кримінального провадження підтверджено, що вказане клопотання про арешт тимчасово вилученого майна було подано до суду в межах строку, визначеного ст. 171 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги були перевірені апеляційним судом, однак такі є формальними та не дають колегії суддів підстав для скасування належними чином обґрунтованого, мотивованого та законного рішення слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000430 від 06.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України залишити без змін.

Судді: