Справа № 472/1230/24
Провадження № 1-кс/472/144/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року с-ще Веселинове

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеномудо Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2024 року за № 0001137, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2024 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеномудо Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2024 року за № 0001137, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 12.11.2024 року до СПД № 1 Вознесенського РУП надійшла заява від ОСОБА_3 , про те, що її чоловік (син заявниці) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив дії сексуального характеру відносно її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості за даним фактом було внесено до ЄРДР № 0001137 від 13.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

13.11.2024 року під час огляду домоволодіння ОСОБА_3 , яке розташоване по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_1 та мобільний телефон Redmi Note 12, чорного кольору, ІМЕІ 1 НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , з сім-картою № НОМЕР_4 , які було вилучено до СПД № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвалою слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області було накладено арешт на вищевказане майно. Зазначені предмети належали її сину ОСОБА_4 .

23.11.2024 року її син помер. ЇЇ стало відомо, що 30.11.2024 року по кримінальному провадження № 0001137 було прийнято остаточне рішення, а саме про закриття, а тому відпала необхідність в арешті на вищевказані предмети. Просить суд зняти арешт та зобов`язати СПД № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області передати їй речові докази у користування паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_1 та мобільний телефон Redmi Note 12, чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , з сім-картою № НОМЕР_4 .

Слідчий суддя вивчивши надані матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Статтею 32 КПК України визначені загальні правила територіальної підсудності, зокрема, клопотання щодо заходів забезпечення кримінального провадження розглядаються за правилами глави 26 КПК України слідчим суддею того місцевого суду, в межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, враховуючи положення ст. 32 КПК України щодо територіальної підсудності.

Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно ч. 2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; 2)накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Перевіркою матеріалів встановлено, що постановою від 29.11.2024 року начальника Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_7 кримінальне провадження, внесене 13.11.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 125 КК України, було закрито у зв`язку з тим, що померла особа, стосовної якої забрано достатньо доказів та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку із її смертю, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( lex posterior generalis non derogat priori speciali ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Зазначене відповідає постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22, провадження № 51-4350кмо23.

З огляду на викладене, подане клопотання підлягає поверненню як таке, що не підлягає розгляду слідчим суддею.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 26, 32, 132, 174, 370, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеномудо Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2024 року за № 0001137, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, повернути.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1