Справа № 711/6979/21
Номер провадження 1-кп/711/116/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0000431 від 12.02.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, депутатом, учасником бойових дій, інвалідом, учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_9 , 13.03.2020 близько 12 год. 10 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 та рухаючись в м. Черкаси по вул. Чигиринська зі сторони с. Червона Слобода в напрямку до вул. Пацаєва, поблизу будинку № 25 проявив неуважність та порушив вимоги: п. 2.3.б), 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України. Так, під час руху він, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись на автомобілі ВАЗ 21130, з реєстраційним номером НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , зі швидкістю, близько 80 км/год., яка перевищує дозволену в населеному пункті швидкість руху транспортних засобів, не впевнився в безпеці свого руху, порушуючи вимоги лінії дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг, яку перетинати забороняється, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по АДРЕСА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/188 від 15.03.2021, отримав тілесні ушкодження: травма голови з крововиливом над лівою півкулею головного мозку зі здавленням головного мозку до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №1277/1280/21-23 від 21.09.2021, з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та п. 11.4 Правил дорожнього руху України..

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_9 винним себе в межах пред`явленого обвинувачення не визнав в повному обсязі. Надав суду покази, що 13 березня 2020 року він керував автомобілем ВАЗ 21130 р.н. НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . На момент зіткнення вийшов до потерпілих, подивився на потерпілих, на ОСОБА_11 були ушкодження, кровотеча, на пасажиру ОСОБА_12 ушкоджень не було, від нього відчувався сильний запах алкоголю. Він поніс відповідальність за адміністративне правопорушення, оскільки порушив ПДР. ОСОБА_12 подавав цивільний позов про відшкодування шкоди, але Придніпровським районним судом м. Черкаси було відмовлено в задоволенні позову. Після ДТП він не спілкувався з потерпілим, не цікавився його станом. Син потерпілого звертався до нього про те, що у батька з`явились хвороби, і він потребує лікування. Потерпілий ОСОБА_12 вирішив з нього гроші вибити, відразу після ДТП запропонували йому 100 доларів, але він все одно чотири роки судиться з ним. Цивільні позови не визнає повністю. Просить його виправдати.

Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 13 березня 2020 року близько 12 год. він їхав в автомобілі Рено Меган р.н. НОМЕР_2 по вул. Чигиринська зі сторони вул. Пацаєва в напрямку с. Червона Слобода в м. Черкаси. За кермом був його знайомий ОСОБА_11 . Він перебував на задньому пасажирському сидінні, інших пасажирів в автомобілі не було, дружину висадили раніше. Дорожнє покриття було сухе, опадів не було. Під час руху він за дорожньою обстановкою не слідкував. Коли вони рухались поблизу буд. АДРЕСА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП він та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до Третьої лікарні. В нього боліла голова, але він відмовився від госпіталізації, після того як йому надали допомогу він поїхав додому. Після ДТП він постійно відчував головні болі, але щоб допомогти товаришу ОСОБА_14 отримати компенсацію за пошкоджений автомобіль в середині квітня поїхали до УПП і написали заяву що тілесних ушкоджень не отримав. 30 квітня його стан самопочуття різко погіршився і 01 травня його було госпіталізовано до Черкаської обласної лікарні, зроблено операцію та видалено гематому. Потрібно ще оперативне втручання, ставити пластину, але таких коштів у нього немає. Позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що того дня 13 березня 2020 року поховав брата, були поминки, на яких був ОСОБА_15 , він був трохи випивший. Відвіз свою дружину на роботу і повернувся по ОСОБА_12 , оскільки він його однокласник, вони проживають поруч. Він попросив завезти додому. Вони їхали на автомобілі Рено Меган по вул. Чигиринській. Чимбай сидів позаду, був пристебнутий. Їхали в межах свого напрямку руху по своїй полосі приблизно зі швидкістю 50-60 км/год. Це було приблизно 12 год. або 12.30 год. Видимість була хороша, опадів не було. Автомобіль в`їхав в них, він його не бачив, зіткнення відбулося на його смузі руху. Автомобіль Рено розвернуло в іншому напрямку. Відразу після ДТП він втратив свідомість, коли прийшов до тями, відразу кинувся до ОСОБА_12 , потрогав його, він живий. На той момент вже було 2 швидкі допомоги, поліція. В травмпункті ОСОБА_12 ходив сам, явних ушкоджень на ньому не було. Приїхала його дружина і почала водити ОСОБА_12 по кабінетам лікарів. Пізніше приблизно після 10 травня бачив ОСОБА_12 на городі з пов`язкою на голові, той пояснив що після ДТП. Передня частина автомобіля Рено пошкоджена після ДТП. Об що ОСОБА_12 міг вдаритися в автомобілі під час ДТП він не розуміє, оскільки основний удар прийшовся на передню частину авто.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він є лікарем судово-медичним експертом Комунальної установи Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи. Згідно висновку експерта від 15.03.21 року, встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_17 . При проведенні експертизи керувався завіреною фотокопією медичної карти стаціонарного хворого № 3934 КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР», завіреною фотокопією комп`ютерної томографії головного мозку № 793 ОСОБА_10 від 04.05.2020 року КНП «Черкаська обласна лікарня», завіреною фотокопією КТ головного мозку ОСОБА_10 від 30.04.2020 року ТОВ «Скен Лайф», довідкою КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» про огляд Чимбая, записом чергового хірурга від 13.03.2020 року. Особисто потерпілого ОСОБА_12 він не оглядав. Травма хронічна сотуральна гематома, співпадає з датою ДТП та отриманими ушкодженнями. Дослідивши матеріали, надані на експертизу співпадають з датою і травмою, які отримані на стадії слідства. Висновок складений вірно.

В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

?Заява ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення і внесення відомостей до ЄРДР від 08.02.2021 року;

?Витяг з ЄРДР від 11.02.2021 року за ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, яка мала місце 13.03.2020 року;

?Протокол огляду місця події від 13.03.2020 року з план-схемою за адресою: АДРЕСА_2 . Локалізація пошкоджень т.з.: ВАЗ 21130 - пошкодження в передній частині, а саме пошкоджено капот, ліве переднє крило, бампер, радіаторна решітка, лобове скло, права передня фара: Рено - пошкодження в передній лівій частині, а саме пошкоджено ліва передня дверцята, ліве крило переднє, капот, передній бампер, радіатор, лобове скло, ліва передня фара. Гальмові системи обох т.з. в нормі, рульове керування обох т.з. - в нормі, колеса і шини - тиск в нормі;

?Фото таблиця до протоколу огляду місця події від 13.03.2020 року;

?Висновок експерта № СЕ-19/124-21-6683-ІТ від 27.05.2021 року, згідно якого місце зіткнення автомобіля ВАЗ 21130 р.н. НОМЕР_1 з автомобілем RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_2 знаходилося перед початком утворення подряпини, позначеної на план-схемі позначкою НОМЕР_3 , тобто на смузі руху автомобіля RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_2 по напрямку руху до с. Червона Слобода. Встановити точне місце зіткнення не представляється можливим з причин, які зазначені у дослідницькій частині.

?Висновок експерта № 02-01/188 від 15.03.2021 року відносно ОСОБА_10 , згідно якого у ОСОБА_10 згідно даних наданих медичних документів мали місце ушкодження: травма голови з крововиливом над лівою півкулею головного мозку зі здавленням головного мозку. Вказана травма голови виникла від дії тупого предмету (предметів), могла виникнути в час та за обставин вказаних в постанові про призначення експертизи та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Виставлений в лікарні діагноз: забій м`яких тканин лоба, не підтверджений клінічною картиною травми та інструментальними методами дослідження і тому згідно п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» /затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р./ вказаний діагноз при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не приймається.

?Протокол проведення слідчого експерименту від 14.09.2021 року з план-схемою та фототаблицями, яким встановлено: слідчим було запропоновано вказати свідку ОСОБА_9 де його автомобіль ВАЗ 21130 р.н. НОМЕР_1 виїхав на смугу зустрічного руху, на що останній погодився та вказав. Заміром встановлено, що місце виїзду на смугу зустрічного руху розташоване на відстані 6,9 м. до правого краю проїзної частини вул. Чигиринська та на відстані 19,9 м. від ближньої межі заїзду до вул. Будіндустрії в напрямку с. Червона Слобода. Слідчим було запропоновано вказати свідку ОСОБА_9 де розташовувався автомобіль RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_2 в момент коли він виїхав на смугу зустрічного руху, на що останній погодився та вказав. Заміром встановлено, що автомобіль RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_2 розташовувався на відстані 4,8 м. від осі переднього та заднього правого колеса до правого краю проїзної частини вул. Чигиринська та на відстані 17.5 м. від передньої частини автомобіля до місця виїзду на смугу зустрічного руху автомобіля ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 по напрямку руху до с. Червона Слобода.

?Висновок експерта судової авто технічної експертизи № 1277/1280/21-23 від 21.09.2021 року, згідно якого: 1. У даній дорожній обстановці, водій автомобіля ВАЗ 21130 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та пп. 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України; 2. У даній дорожній обстановці, водій автомобіля RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. 3. У момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові, водій автомобіля RENAULT MEGANE р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. 4. У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та пп. 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України. Із технічної точки зору, у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди знаходився виїзд автомобіля ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху у момент, коли водій ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення, тобто невідповідності дій водія ОСОБА_9 вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та 11.4 Правил дорожнього руху України.

?Копія адміністративної справи відносно ОСОБА_9 за ст. 124 КУпАП з додатками;

?Висновок КНП «ЧОНД» відносно ОСОБА_9 № 271 від 13.03.2020 року - тверезий;

Судом також досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_9 , який згідно довідки характеристики з місця проживання зарекомендував себе посередньо, скарг, заяв від мешканців на його поведінку не надходило, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. Згідно довідки КНП «ЧОНД ЧОР» під наглядом не перебуває. Згідно довідки КНП «ЧОПНД ЧОР» під наглядом лікаря-психіатра не перебуває.

Стороною захисту висловлена позиція, щодо не можливості притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він вже поніс адміністративну відповідальність за ст.124 КУпАП.

Проаналізувавши усі зібрані у ході судового розгляду докази у їх сукупності, давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено:

1.13.03.2020 року сталась дорожньо-транспортна пригода.

2.Потерпілий ОСОБА_10 проходив лікування в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» в період з 01.05.2020 року по 12.05.2020 року.

3.15.05.2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси притягнув ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

4.05.02.2021 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси задовольнив частково скаргу ОСОБА_10 та зобов`язав уповноважених осіб СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України внести до ЄРДР відображене в заяві ОСОБА_10 та розпочати досудове розслідування.

5.08.02.2021 року ОСОБА_10 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення і внесення відомостей до ЄРДР;

6.Внесені відомості до ЄРДР від 11.02.2021 року за ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, яка мала місце 13.03.2020 року.

7.25.09.2021 року дії ОСОБА_18 перекваліфіковано на ч.2 ст.286 КК України

Тобто на момент винесення постанови Придніпровським районним судом м. Черкаси від 15.05.2020 року не було розпочато досудове розслідування та встановлено факт отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 .

Адміністративна відповідальність за вчинення ДТП передбачена статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де вказано, що порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Кримінальна відповідальність за ст.286 КК України наступає за наявності сукупності наступних обставин:

а) діяння у виді порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту;

б) настання наслідків у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень (частина 1), тяжких тілесних ушкоджень або смерті потерпілого (частини 2 та 3);

в) наявності причинного зв`язку між діянням та наслідками, що настали.

Оскільки, відповідно до висновку експерта № 02-01/188 від 15.03.2021 року у ОСОБА_10 згідно даних наданих медичних документів мали місце ушкодження: травма голови з крововиливом над лівою півкулею головного мозку зі здавленням головного мозку. Вказана травма голови виникла від дії тупого предмету (предметів), могла виникнути 13.03.2020 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Тобто, після отримання даного висновку судово-медичного експерта, дії ОСОБА_9 вірно були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України. Даний висновок експерта підтверджує, що виявлені тілесні ушкодження були отримані саме під час даної дорожньо-транспортної пригоди.

Про порушення ПДР ОСОБА_9 , який керував транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, підтверджено рядом досліджених доказів. Зокрема, висновками судових автотехнічних експертиз, показаннями потерпілого, свідка, даними, зафіксованими в протоколах слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 , протоколом огляду місця події. Причиною ДТП, внаслідок якої пасажиру ОСОБА_10 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, стали дії ОСОБА_9 , що не відповідали вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та пп. 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України. Із технічної точки зору, у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди знаходився виїзд автомобіля ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху у момент, коли водій ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення, тобто невідповідності дій водія ОСОБА_9 вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та 11.4 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину - причинного зв`язку між порушенням ПДР і зазначеними наслідками.

За такого не встановлені підстави, які виключають кримінальну відповідальність ОСОБА_9 .

Крім цього стороною захисту заявлено в усній формі про визнання зібраних доказів недопустимими, а саме протоколу огляду події з план-схемою до нього, оскільки він проведений в межах адміністративної справи за ст.124 КУпАП та отриманий слідчим в неустановлений КПК спосіб

Проаналізувавши дані доводи суд прийшов до висновку про їх безпідставність з наступних підстав.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Так, схема ДТП, яку складено безпосередньо після цієї пригоди до внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, може бути визнана допустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки схема ДТП підтверджує розміщення транспортних засобів безпосередньо після зіткнення. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, схема ДТП була складена слідчим СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області відразу після цієї пригоди. Відомості до ЄРДР щодо ДТП було внесено після встановлення факту отримання тілесних ушкоджень одним із пасажирів. Схема ДТП була підписана всіма учасниками пригоди та свідками, які відповідно погодилися з даними, зазначеними у ній. Ураховуючи викладене, суд визнає схему ДТП належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Дані доводи також підтверджуються правовою позицією викладеною в постанові ВС від 09.04.2020 у справі № 740/5033/15-к (провадження № 51-152км20).

Копії адміністративної справи про притягнення ОСОБА_9 також отримані в спосіб визначений КПК, а саме на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.04.2021 року про тимчасовий доступ до речей та документів.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, але з необережною формою вини; характеризується по місцю проживання посередньо; раніше не судимого; його відношення до скоєного; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; і на підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_9 покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі на підставі ст.75 КК України з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.

Суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_9 положення ст.69 КК України, оскільки відсутні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів підсудним, щоб дало можливість суду призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на підставі ст.69 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує позицію сторони обвинувачення та те, що ОСОБА_9 , грубо порушив правила дорожнього руху України, та в наслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої ОСОБА_19 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на один рік.

Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 , та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме його особі.

Розглядаючи цивільний позов прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_20 заявлений в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради, третя особа КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» про стягнення з ОСОБА_9 8757 грн. 76 коп. суд приходить до наступних висновків.

При вирішенні даного позову суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з вчиненням ОСОБА_9 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради».

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази перевірки намірів КНП «Черкаської обласної лікарні» або Черкаської обласної ради, яка є отримувачем коштів, звертатись самостійно з позовом до суду. Жодних листів про надання інформації про те, чи звертались до суду про відшкодування збитків прокурором не направлялось. В матеріалах справи додано лише лист від 13.08.2019 року №16950-01-21 Черкаської міської ради, яке не є уповноваженою особою виступати від імені Черкаської обласної ради

Підтримка прокурором однієї із сторін може бути виправдана лише за певних умов, зокрема, якщо лікарня чи міська рада не здатні захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду віл 20.09.2018 по справі № 924/1237/17. Таким чином, Черкаська обласна рада або ж сама лікарня повинні були звернутися з відповідним позовом до суду, що зроблено не було.

Крім того, прокурор, звертаючись із позовом про стягнення витрат на лікування, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами те, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави. Саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду віл 15 травня 2019 року у справі №911/1497/18.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Також, відповідно до ч.1 ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Разом з тим, прокурором при зверненні з позовом до суду не зазначено причин неможливості здійснення позивачами, які є самостійними юридичними особами з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку. Не наведено доказів того, що Черкаська обласна рада та КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до ОСОБА_9 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України та Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно Порядку № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі та вартості витрат на лікування в день.

Крім цього в Порядку № 545 від 16 липня 1993 року зазначено, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з Фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонті придбання інвентаря та обладнання.

Проте в матеріалах справи відсутні детальні розрахунку понесених витрат на лікування ОСОБА_10 , а тому відсутні достатні докази для перевірки витрат понесених на лікування.

Прокурором жодним чином не підтверджено, чи є Черкаська обласна рада засновником КНП «Черкаська обласна лікарня», не доведені та не підтверджено за рахунок яких джерел здійснюється фінансування лікарні та хто є розпорядником коштів КНП «Черкаська обласна лікарня». До позову не додано статуту КНП «Черкаська обласна лікарня», яким було б можливо підтвердити вказане вище, це є ще однією вагомою підставою для відмови у позові.

Зважаючи на вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_20 про стягнення з ОСОБА_9 на користь Черкаської обласної ради кошти, які витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_10 у КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» в сумі 8757 грн.76 коп.

Крім цього потерпілий ОСОБА_10 в межах даного кримінального провадження подав цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2020р. в м. Черкаси, по вул. Чигиринська, відповідач, керуючи транспортним засобом НОМЕР_1 , навпроти будинку АДРЕСА_2 , не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТВ позивач, як пасажир автомобіля НОМЕР_2 , отримав тілесні ушкодження: травма голови з крововиливом над лівою півкулею головного мозку зі здавленням головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок ДТП, він як пасажир автомобіля RENAULT MEGANE отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з 01.05.2020р. по 12.05.2020р. з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма; хронічна субдуральна гематома над лівою гемісферою головного мозку; дислокаційний синдром; цефалгічний, вестибулоатактичний, мнестичний синдром. Йому була проведена операція - резекційна краніотомія в лівій тім`яній ділянці. Видалення субдуральної гематоми.

За результатами стаціонарного лікування позивачеві рекомендовано: нагляд невролога за місцем проживання; виключення фізичних навантажень; санаторно-курортне лікування; вирішення питання про пластику дефекту склепіння черепу через 1 місяць.

Вказує, що за період лікування у медзакладі, ним та його близькими на лікування витрачено 25000 грн.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою сплати заподіяних матеріальних збитків в розмірі 25000 грн., але вимога залишена без реагування.

Також позивач вказує, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у фізичних, моральних стражданнях і переживаннях. Через отримані тілесні ушкодження, проведені операції, йому необхідно вирішити питання про пластику дефекту склепіння черепу. Отже, його родина змушена відмовлятися від задоволення інших життєво важливих потреб, постійно відчуває психологічне навантаження, і оцінює моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Отже, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 25000 грн., моральну - 10000 грн., а також судові витрати.

Відповідчем ОСОБА_9 відзив на позов подано не було.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі матеріали адміністративної справи №711/2876/20 та матеріали цивільної справи 711/7019/20, та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

Відповідно до довідки від 13.03.2020р., виданої КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», до приймального відділення доставлено 13.03.2020р. ОСОБА_10 , діагноз: ЗЧМТ, СГМ, забій скули зліва.

За відомостями протоколу обстеження, складеного Діагностичним центром ТОВ «Скен Лайф» від 30.04.2020р., у ОСОБА_10 наявні ознаки субдурального ураження зліва, забиття внаслідок ЧМТ (під питанням).

Як вбачається з комп`ютерної томографії №793 від 04.05.2020р., складеної лікарем КНП «Черкаська обласна лікарня» ЧОР ОСОБА_21 , за результатами обстеження ОСОБА_10 , - при КТ-дослідженні головного мозку визначається стан після видалення лівобічної субдуральної гематоми; набряк тканини головного мозку у лівій півкулі; пневмоцефалія.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3934 нейрохірургічного відділення КНП «Черкаська обласна лікарня» від 12.05.2020р., ОСОБА_10 з 01.05.2020р. по 12.05.2020р. перебував на стаціонарному лікуванні у медзакладі; зазначений діагноз: закрита черепно-мозкова травма; хронічна субдуральна гематома над лівою гемісферою головного мозку; дислокаційний синдром; цефалгічний, вестибулоатактичний, мнестичний синдром. Йому була проведена операція - резекційна краніотомія в лівій тім`яній ділянці. Видалення субдуральної гематоми.

За результатами стаціонарного лікування позивачеві рекомендовано: нагляд невролога за місцем проживання; виключення фізичних навантажень; санаторно-курортне лікування; вирішення питання про пластику дефекту склепіння черепу через 1 місяць.

Під час розгляду справи досліджено листок лікарських призначень до медкарти №3934, копій та оригінали чеків на придбання товарів в аптечних пунктах, які є неналежної якості, взагалі не читаємі.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позивачем доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (порушення ПДР України, внаслідок чого сталася 13.03.2020р. ДТП) та наслідками у позивача отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями. Але додані до позовної заяви чеки та виписки з історії хвороби не є належної якості та суд не може з них встановити, що ліки вказані в позовній заяві на суму 25000 грн., дійсно були придбані позивачем та використані під час лікування, а тому суд відмовляє позивачеві у їх стягненні.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_10 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушенні звичайного способу та укладу життя, тривалим лікуванням.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру суми, яку необхідно стягнути із ОСОБА_9 у рахунок відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди, судом взято до уваги, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий переніс стрес, порушено його звичайне життя та життя його родини, пов`язаного з лікуванням, погіршенням стану здоров`я та проходженням курсу лікування, неможливістю працювати та годувати свою родину, відсутністю з боку обвинуваченого добровільного відшкодуванням шкоди.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 50000 грн. яка буде співрозмірною, справедливою і розумною.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого витрати на залучення експерта в сумі 6006 грн. 40 коп за проведення судових експертиз та на користь потерпілого понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на час ухвалення рішення не обирався.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати при проведенні експертизи у розмірі 6006 гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 за завдану моральну шкоду в сумі 50000 гривень. В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні цивільного позову прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_20 про стягнення з ОСОБА_9 на користь Черкаської обласної ради кошти, які витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_10 у КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» в сумі 8757 грн.76 коп. - відмовити.

Речові докази, а саме:

автомобіль ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_1 - передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 - залишити за належністю останньому;

автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 - передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 - залишити за належністю останньому.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1