Провадження №: 1-кп/755/1618/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000995 від 19.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

07 жовтня 2024 року укладено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000995 від 19.09.2024, за обвинуваченням ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та узгоджується покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, тривалість іспитового строку та обов`язки, передбачені ст. 76 КК України поклали на розсуд суду.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року у провадженні призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено, згідно ст. 474 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди, виходячи із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення щодо затвердження угоди або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частина 7 ст. 474 КПК України передбачає, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Вказаною частиною статті визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кр имінального провадження, обставини.

Крім того, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , судом встановлено, що узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим ст. 65 КК України.

Як зазначалось вище, обов`язковою умовою для затвердження угоди про визнання винуватості є беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, що нерозривно пов`язано із наявністю фактичних підстав для визнання винуватості підозрюваного.

В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 № 13, зазначено, що під беззастережним визнанням винуватості підозрюваним/обвинуваченим слід розуміти безумовне (повне) визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Разом з тим, під час з`ясування дотримання вимог КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення та з`ясування факту його беззастережного визнання вини в тому, що ставиться йому у вину стороною обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_3 висловися таким чином, що викликало розумні сумніви в суду щодо добровільності його позиції та щодо беззастережності такого визнання.

ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що поширював інформацію про працівників ТЦК, бо боявся їх діяльності, вважав, що вони постійно порушують права громадян та діють незаконно, хотів упередити такі дії, але віддалено. Він робив репости з одного каналу в інший, на той час він працював, публікував в телеграм чаті, не перевіряв чи відповідає інформація дійсності, не перевіряв чи є такі дійсно порушення. Загалом не задумувався, що це може комусь шкодити. Ініціатором укладення угоди був він.

Відповідно до змісту обвинувального акта та угоди про визнання винуватості вбачається, що прокурором визначено, що обставинами, які пом`якшують ОСОБА_3 покарання є: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У своїй постанові №199/6365/19 Верховний Суд звертав увагу на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд зробив висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально на початку судового засідання вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Тобто, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, про які зазначено в умовах угоди про визнання винуватості, не відповідає дійсним обставинам справи та фактичній позиції обвинуваченого щодо пред`явленого йому обвинувачення, в чому зміг переконатись суд, заслухавши покази обвинуваченого під час підготовчого судового засідання, наданих ним під час з`ясування судом добровільності, істинності та щирості його позиції під час укладення угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Тобто, із врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що затвердження судом угоди про визнання винуватості, не лише не відповідатиме інтересам суспільства, а й суперечитиме завданням кримінального провадження, а тому відмовляє в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 07 жовтня 2024 року між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000995 від 19.09.2024, за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

При цьому, суд звертає увагу учасників процесу, що кримінальне провадження у разі відмови в затвердженні угоди, підлягає поверненню прокурору незалежно від того чи було дотримано стороною обвинувачення вимоги ст. 291 КПК України та Кримінального процесуального Кодексу в цілому при складанні обвинувального акта.

За таких обставин, враховуючи той факт, що обвинувальний акт у провадженні надійшов до суду з угодою про визнання винуватості у затвердженні якої було відмовлено, суд вважає, виходячи з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, що кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 Кримінального процесуального Кодексу.

Керуючись ст. 369-372, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 07 жовтня 2024 року між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000995 від 19.09.2024, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України - відмовити та повернути дане кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 Кримінального процесуального Кодексу України.

Повторне звернення з угодою, у даному кримінальному провадженні, не допускається.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 14 год 10 хв 08 листопада 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1