Справа № 307/3159/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/579/24 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування таким, а саме : на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» з д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та на бензопили «STIHL Light 04 MS 250/С», «STIHL Light 04 MS 361», «STIHL Light 04 MS 250/С».

Слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000626 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Вказує на те, що 29.07.2024 року близько 12 год. в урочищі «Озерел», що знаходиться в с. Красна Тячівського району Закарпатської області невстановлені особи чоловічої статі здійснили вирубку дерев породи « Бук» в кількості 3 шт, загальна кубомаса яких становить 7 м куб. На місці події вилучено транспортний засіб марки «ЗИЛ-131» реєстраційний номер НОМЕР_3 , три бензопили «STIHL Light та стовбури дерев породи «Бук».

Вказане майно 30.07.2024 постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області визнано речовим доказом, а тому слідчий просить з метою збереження його, як речового доказу, накласти на нього арешт.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається без учасників судового процесу, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; будь-ким із них заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги та дані про поважність причин їх неявки у судове засідання не подавались. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників судового процесу враховується, що судове провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду та положень КПК України у межах строку досудового розслідування.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги наступне.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000626 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

У рамках даного кримінального провадження до слідчого судді звернувся слідчий про накладення арешту на майнона тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000626 від 30.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту на майно.

Викладені у клопотанні обставини є суперечними, сумнівними та у сукупності з доданими до нього матеріалами не визначають підстав для накладення арешту на зазначене майно, виходячи з наступного.

Правова кваліфікація діяння визначена за ч. 1 ст. 246 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

При цьому, із фабули витягу із ЄРДР кримінального провадження № 0000626 від 30.07.2024 року взагалі не вбачається, що було скоєно кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 246 КК України0000626 від 30.07.2024.

Також, із змісту клопотання та матеріалів провадження вбачається, що органом досудового слідства не доведено, що автомобіль та бензопили про арешт яких ставиться питання, мають значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст. 98 КПК України, зокрема: необґрунтовано в достатній мірі, що вони є знаряддям/засобом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення вони на собі зберегли, і які інші відомості можна отримати за їх допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, що вже були отримані під час проведення його огляду.

З такими висновками слідчого судді погоджується й колегія суддів, виходячи з наступного.

Матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні.

Відповідно, органом досудового розслідування не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у клопотанні.

Також, колегія суддів враховуючи позицію Європейського Суду та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звертає увагу, що слідчий в клопотанні, в порушення до ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Отже, наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч. 1 ст. 173 КПК України. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи прокурора, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Таким чином, на переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна обставин та доданих до нього матеріалів не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування не встановлено, у зв`язку з чим ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 серпня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді