УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 632/931/21

провадження № 51-3259 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 17 жовтня 2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, частинами 1, 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винним у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Так, з 22 березня 2021 року, після повернення плановим етапом із Державної установи «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_5 відбував покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців у Державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)», яка розташована на вул. Первомайська, 132 у с. Грушине Лозівського району Харківської області.

Відбуваючи зазначене покарання ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, систематично порушував режим відбування покарання, за що мав 31 дисциплінарне стягнення, в тому числі: чотири попередження, п`ятнадцять доган, чотири суворі догани, одне поміщення до карцеру строком на десять діб, шість разів поміщався у дисциплінарний ізолятор.

Крім того, на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2020 року за недотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня у дисциплінарному ізоляторі, невиконання покладених обов`язків, порушення встановлених заборон, нетактовну поведінку по відношенню до представників адміністрації установи виконання покарань до засудженого ОСОБА_5 був застосований захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу строком на один місяць.

Разом із цим, рішенням дисциплінарної комісії від 07 квітня 2021 року, за спробу встановлення міжкамерного зв`язку та нетактовну поведінку по відношенню до представника адміністрації щодо засудженого ОСОБА_5 був застосований захід стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор на строк дванадцять діб, до якого він був поміщений відповідно до постанови начальника ДУ «Первомайська

ВК (№ 117)» 10 квітня 2021 року.

Перебуваючи в ДІЗО засуджений ОСОБА_5 , відповідно до абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28 серпня 2018 року (далі - Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань), яким передбачено, що прибирання камер ДІЗО проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком; згідно із графіками чергувань по камерах засуджених, які утримуються в ДІЗО та ПКТ на 19, 20 і 21 квітня 2021 року, затверджених начальником ДУ «Первомайська ВК (№ 117)», повинен був здійснити прибирання в камері ДІЗО № 1, та відповідно до додатку № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 2 розділу XVIII), здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - дворику для прогулянок.

Оскільки прогулянковий дворик № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому засуджений ОСОБА_5 одноособово здійснював щоденну прогулянку, потребував прибирання, 19 - 21 квітня 2021 року, між 10 та 11 годинами, ОСОБА_5 , який знаходився у зазначеному прогулянковому дворику ДУ «Первомайська ВК (№ 117)» за вищевказаною адресою, начальником відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи (далі - начальник відділення СПС) майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , відповідно до п. 2.5 Посадової інструкції начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи від 01 березня 2021 року № 10/5-25 (далі - Посадова інструкція), якою передбачено обов`язок вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання, згідно із ч. 3 ст. 107 КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, були висунуті законні вимоги приступити до чергування з прибирання прогулянкового дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, згідно із затвердженим графіком та видано для цього необхідний інвентар, на що ОСОБА_5 , за наведених обставин, діючи умисно, в порушення вимог ст. 9 КВК України, яка передбачає, що засуджені зобов`язані, окрім іншого, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ч. 3 ст. 107 КВК України, у якій закріплено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, утримувати в чистоті і порядку приміщення, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, п.п. 5 п. 3 Типових обов`язків старшого днювального, днювального відділення (чергового камери), які визначені додатком № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно із яким черговий камери, окрім іншого, зобов`язаний здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - двориків для прогулянок, 19, 20 і 21 квітня 2021 року відкрито та у категоричній формі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, в присутності персоналу колонії та засуджених відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації установи виконання покарань - начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_6 , а саме: здійснити чергування з прибирання у прогулянковому дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому він, ОСОБА_5 , одноособово здійснював щоденну прогулянку - підмести підлогу після прогулянки, згідно із графіком чергувань, про який йдеться вище, які, в силу наведених вище норм він як засуджений, був зобов`язаний та міг виконати. Свої відмови останній обґрунтував особистими мотивами, зокрема тим, що виконання такої роботи суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність, що не містили поважних причин. При цьому, ОСОБА_5 був вдягнений та взутий за сезоном, забезпечений необхідним інвентарем та за станом здоров`я міг виконувати зазначений вид робіт.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно останнього - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить передати кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 на розгляд об`єднаної палати для відступу від правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2023 року у справі

№ 398/4382/19, від 09 листопада 2022 року у справ № 604/597/19, від 28 січня

2021 року у справі № 182/523/16 та скасувати зазначені вирок і ухвалу й призначити новий судовий розгляд.

Зазначає, що вирок стосовно його підзахисного постановлено незаконним складом суду, оскільки головуючий суддя ОСОБА_8 17 вересня 2020 року ухвалив постанову, якою за недотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядку дня у дисциплінарному ізоляторі, невиконання покладених обов`язків, порушення встановлених заборон, нетактовну поведінку по відношенню до представників адміністрації установи виконання покарань, застосував до ОСОБА_5 захід стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу на строк 1 місяць. В подальшому вищезазначена постанова була покладена в основу обвинувального вироку, на підтвердження систематичності порушення ОСОБА_5 режиму відбування покарання. На думку захисника, вказані обставини свідчать про існування сумніву у неупередженості судді.

Також захисник у своїй касаційній скарзі вказує на те, що місцевий суд 24 січня 2022 року видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, однак судового рішення проголошено не було, оскільки судом було безпідставно відновлено судовий розгляд та, на його думку, необґрунтовано надано можливість стороні обвинувачення надати докази, що підтверджують, зокрема, повноваження представника адміністрації установи виконання покарань, що, на переконання сторони захисту, є грубим порушенням норм процесуального закону, оскільки відновлення судового розгляду після видалення суду до нарадчої кімнати чинним КПК не передбачено.

Крім цього, захисник зазначає про те, що начальник відділення соціально-психологічної служби не є представником адміністрації установи виконання покарань, а відтак, невиконання ОСОБА_5 його вимог не може бути злочином, передбаченим ст. 391 КК, до того ж, на переконання захисника, існує упереджене ставлення з боку представників адміністрації установи виконання покарань до ОСОБА_5 у зв`язку з викриттям ним їх протиправної діяльності.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог судами дотримано у повному обсязі.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що начальник відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_6 не є представником адміністрації установи виконання покарань, а відтак, невиконання ОСОБА_5 його вимог не може бути злочином, передбаченим ст. 391 КК, колегія суддів вважає безпідставними.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, місцевий суд обґрунтовуючи своє рішення зазначив, зокрема, що відповідно до пунктів 2.4., 2.5., 2.23 розділу 2 посадової інструкції ОСОБА_6 - начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Первомайська ВК (№117)» від 01 березня 2021 року, він має такі завдання і обов`язки: протягом робочого дня відвідувати місця перебування засуджених відділення, спостерігати за їх поведінкою; вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання; виявляти та попереджувати конфліктні ситуації між засудженими та протиправні дії з їх боку. Згідно з пунктами 3.3., 3.4. вказаної інструкції має право: брати участь у засіданнях комісії з питань переведення засуджених до інших структурних дільниць або інших установ, застосування до засуджених заохочувальних норм, амністії або помилування та інших комісій, доповідати про свої пропозиції щодо доцільності прийняття тих чи інших рішень стосовно засуджених; вносити керівництву установи пропозиції щодо застосування до засуджених заходів заохочення та стягнення, користуватися дисциплінарними повноваженнями, визначеними кримінально-виконавчим законодавством.

Крім того, відповідно до пунктів 4, 5 розділу ІІ Положення про відділення

соціально-психологічної служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2300/5 від 04 листопада 2013 року «Про організацію соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими», начальник відділення соціально-психологічної служби має право брати участь у засіданнях комісії з питань переведення засуджених до інших структурних дільниць або інших установ, застосування до засуджених заохочувальних норм, амністії або помилування та інших комісій, доповідати про свої пропозиції щодо доцільності прийняття тих чи інших рішень стосовно засуджених, вносити керівництву установи пропозиції щодо застосування до засуджених заходів заохочення та стягнення.

На підставі наведеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що начальник відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Первомайська ВК (№117)» майор внутрішньої служби ОСОБА_6 за посадою відноситься до представника адміністрації, оскільки він як службова особа установи виконання покарань, в силу свого посадового становища мав право пред`являти засудженому законні вимоги, а засуджений був зобов`язаний їх виконувати.

Доводи сторони захисту щодо упередженого ставлення до ОСОБА_5 з боку представників адміністрації установи виконання покарань також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх непереконливими. Так, апеляційний суд зазначив, що така позиція не ґрунтується на доказах, оскільки на підтвердження вказаних обставин ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не було надано жодних об`єктивних даних, більше того, вказане спростовується сукупністю доказів, взятих в основу вироку, згідно із якими під час перебування ОСОБА_5 у ДУ «Первомайська ВК (№117)» жодні заходи психологічного чи фізичного впливу до нього не застосовувалися, а заходи стягнення застосовувалися правомірно, за конкретно вчинені проступки, та ОСОБА_5 не оскаржувалися.

Твердження у касаційній скарзі захисника про те, що вирок стосовно ОСОБА_5 ухвалений незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_8 постановив ухвалу, якою застосував до ОСОБА_5 захід стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу, та яка у подальшому покладена в основу обвинувального вироку, колегія суддів вважає безпідставними.

Право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес щодо результату розгляду справи, конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.

За приписами ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Статтею 76 цього Кодексу передбачено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні.

З системного аналізу статей 75 та 76 КПК слідує, що нормами процесуального закону не передбачено заборони судді брати участь у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої він вирішував питання, пов`язане з виконанням вироку в порядку статей 537, 539 КПК.

При цьому, як убачається з копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду,

ОСОБА_5 та його захисник скористались своїм правом на звернення з заявою про відвід складу суду з вищезазначеної підстави, проте, ухвалами місцевого суду від

22 листопада 2021 року та 23 лютого 2022 року їх залишено без задоволення з огляду на те, що сторона захисту у своїх заявах не навела таких підстав, передбачених КПК, які б виключали участь судді ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні. До того ж, у Суду немає даних про те, що сторона захисту оскаржувала зазначене судове рішення щодо застосування до ОСОБА_5 заходу стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи касаційної скарги захисника щодо безпідставного відновлення судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції після виходу до нарадчої кімнати.

З наявної у Верховному Суді копії ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2022 року вбачається, що суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку стосовно ОСОБА_5 , однак у ході оцінки доказів у суду виникла необхідність відновити судовий розгляд для з`ясування додаткових обставин, тому ухвалою цього суду розгляд кримінального провадження було відновлено з метою уточнення вищевказаних обставин.

Спростовуючи вказаний довід сторони захисту, апеляційний суд зауважив, що така позиція суду є законною, оскільки має на меті забезпечити принцип змагальності сторін та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що свідчить про використання судом першої інстанції всіх передбачених законом інструментів для встановлення істини у справі.

З такою позицією погоджується і колегія суддів касаційного суду, зогляду на усталену практику Верховного Суду, згідно якої, вихід із нарадчої кімнати та поновлення судового розгляду не суперечить загальним засадам кримінального провадження, оскільки оцінка доказів здійснюється саме в нарадчій кімнаті, а за наявності об`єктивних суперечностей, які впливають на вирішення питання щодо винуватості особи, усунути їх можливо лише в результаті відновлення судового розгляду. Наведене, у тому числі, сприяє реалізації загальних засад і прийняття рішення поза розумним сумнівом.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду вважає, що вимоги захисника про передачу цього кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати з метою відступу від наведеної практики, не ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 434-1 КПК, оскільки не містять передбачених цією нормою кримінального процесуального закону підстав, а зумовлені лише незгодою захисника із зазначеною практикою.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370, 419 КПК, є законними та обґрунтованими.

Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 червня

2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3