Справа№487/4495/24
Провадження №1-кс/487/3144/24
УХВАЛА

Іменем України

23.07.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні 0000029 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пришиб Запорізької області, громадянина України, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945. яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.121981 № 36 103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (XXV). що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки: від 21.12.1965 № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військовоїокупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб Збройних Сил (далі - ЗС РФ. досудове розслідування та судовий розгляд стосовно яких проводиться в межах інших кримінальних проваджень, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих па порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стати євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту (далі - ЧФ) РФ на території України - в Автономній Республіці Крим (далі - АДРЕСА_2 .

Свій злочинний умисел співучасники вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів військовослужбовців ЗС РФ у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АДРЕСА_2 , а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії можуть призвести до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу ЗС РФ на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд стосовно яких проводиться в межах інших кримінальних проваджень, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що па думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії південно-східних регіонів України, АДРЕСА_2 , поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції, організованої та контрольованої як службовими особами, так і негласними співробітниками ЗС РФ та інших правоохоронних і розвідувальних органів, під безпосереднім керівництвом яких організовувалися незаконні сепаратистські референдуми, спрямовані на порушення територіальної цілісності України.

У приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2. ст. 72, ст. 73. п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014 на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої міни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 під 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значення Севастополя».

Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян щ правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-V11 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права. Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Під нас вищезазначених подій на території автономії 03.02.2014 відбулися мітинги проросійських сил, під час яких, організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу і до захоплення державної влади н Криму. Того ж дня лідер партії «Русским блок» ОСОБА_10 заявив про створення з числа добровольців «загонів самооборони».

Вказані загони так званої Самооборони Криму спільно і кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту РФ згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, захоплення та блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що в подальшому, публічно підтвердили найвищі керівники Росії, включно з президентом РФ - ОСОБА_11 .

Так, у період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року (більш точні дати в ході досудового розслідування не встановлені) РФ було передислоковано па територію півострова Крим особовий склад та військову техніку наступних військових підрозділів: військова частина (далі за текстом - в/ч) № НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 , в/ч НОМЕР_5 , в/ч НОМЕР_6 , НОМЕР_7 окрема мотострілкова бригада, в/ч НОМЕР_8 , в/ч НОМЕР_9 , в/ч НОМЕР_10 , в/ч НОМЕР_11 , в/ч НОМЕР_12 , в/ч НОМЕР_13 , сили спеціальних операцій у складі 3, 16, 22 окремих бригад спеціального призначення та центру спеціального призначення «Сенеж», а також задіяно військовослужбовців та військову техніку НОМЕР_14 окремої гвардійської бригади морської піхоти,

які дислокувалися на території півострова Крим на підставі Угоди між Україною та РФ «Про статус та умови перебування ЧФ РФ на території України» від 1999 року.

У період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року (більш точні дати в ході досудового розслідування не встановлені) зазначеними підрозділами Збройних сил (далі за текстом - ЗС) РФ було блоковано та захоплено будівлі Верховної ради АР Крим ( АДРЕСА_3 ), Ради міністрів АР Крим (м. Сімферополь, просп. Кірова, буд. 13), будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, приміщення та підрозділи МВС України, військові об`єкти ЗС України. ГУР МО України, ВМФ України, зокрема, не менш, ніж двадцять військових комісаріатів, чотири комендатури, три відділи військової служби правопорядку, три будинки офіцерів,. Військово-медичний клінічний центр Кримського регіону, 67 радіотехнічний взвод, 501 радіотехнічний взвод, 160 окремий радіолокаційний взвод, 7окремий радіолокаційний взвод, 87 радіотехнічний взвод, 88 радіотехнічний взвод, 502 радіотехнічний взвод, 101 окремий радіолокаційний взвод. 164 окремий радіолокаційний взвод, 91 окремий радіолокаційний взвод, 36 окремий взвод охорони та обслуговування, 114 розрахунково-аналітична станція, 14 командний пункт, 360 пункт наведення авіації. 259 пункт наведення авіації, 348 пункт наведення авіації, рейдовий тральщик «Генічеськ», протидиверсійний катер «Феодосія», артилерійський катер «Херсон», рейдовий водолазний катер «Токмак», рейдовий водолазний катер «Ромни», ракетний катер «Прилуки», навчальні, пасажирські, технічні, рятувальні, ремонтні, протипожежні, санітарні катери, буксири плавучі склади та обслуговуючі судна у кількості не менш, ніж 25 одиниць, зенітний ракетний дивізіон 5004, зенітний ракетний дивізіон 1741, зенітний ракетний дивізіон 1743, редакцію та видавництво газети «Флот України», телерадіокомпанію Міністерства оборони України «Бриз», Центр контролю безпеки інформації ВМС України, Академію ВМС ім. П.С. Нахімова та низка військових частин, у тому числі військова частина НОМЕР_15 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Водночас наприкінці лютого 2014 року під час захоплення адміністративних будівель та військових частин, які були розташовані на території АР Крим, керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , капітаном 1 рангу ОСОБА_12 було прийняте рішення про посилення території загону морської охорони особовим складом та підвищення контрдиверсійних заходів на території військової частини з метою унеможливлення її захоплення, а саме блокування в них воріт загону вантажним автомобілем ГАЗ із внутрішньої сторони, посилення патрулів військового містечка особовим складом та видачею зброї.

Водночас, керівник ІНФОРМАЦІЯ_2 , капітаном 1 рангу ОСОБА_12 очолив маневри виходу корабельно-катерної групи з окупованої території, у зв`язку із чим виконання обов`язків командира було покладено на першого заступника командира загону ОСОБА_6 .

Під час зазначених подій ОСОБА_6 , будучи призначеним наказом Голови державної прикордонної служби України № 452 - ос від 18 вересня 2012 року першим заступником командира загону - начальником штабу, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупації, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, будучи громадянином України, тимчасово виконуючим обов`язки командира загону, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого тапрофесійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних військових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, ОСОБА_6 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, у лютому 2014 року, точний час досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_16 НОМЕР_15 - ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_4 , діючи в інтересах Російської Федерації, будучи тимчасово виконуючим обов`язки командира загону, у зв`язку із чим маючи адміністративний вплив на військовослужбовців, використовуючи його, у супереч Плану реагування Державної прикордонної служби України на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру, затвердженого Наказом голови Державної прикордонної служби України №996 від 16.12.2011, надав допомогу представникам іноземної держави у безперешкодному доступі до військової частини № НОМЕР_15 - ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом надання наказу відігнати вантажний автомобіль ГАЗ, розблокувати ворота та запустити на територію частини автобуси з представниками ЗС РФ.

Клопотання обґрунтоване тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також достатніх підстав вважати, що підозрюваний, перебуває на тимчасово окупованій території України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000029, від 06.07.2020.

13.04.2021 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, вживалися заходи щодо вручення підозри підозрюваному.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, підтверджується доказами доданими до клопотання, зокрема, протоколами допиту свідків.

Наявні у клопотанні відомості у сукупності вказують на те, що ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_6 встановлено, що він не судимий, має постійне місце проживання.

Враховуючи обставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри, відомості про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

За такого, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000029 від 06.07.2020 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1