Номер провадження 1-кп/741/124/24
Єдиний унікальний номер 741/1985/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка Чернігівської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000074 від 09 квітня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , уродженця м. Носівка Ніжинського району, Чернігівської області, громадянина України, освіта - середня спеціальна, військовослужбовця, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2024 до Носівського районного суду Чернігівської області у відповідності до вимог ст.ст. 36, 291, 301, 470 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000074 від 09 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України із угодою про визнання винуватості від 19.09.2024.

Відповідно до ст.ст. 66, 68 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі та зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

У ст. 3 Закону України «Про тваринний світ» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2002, № 14, ст. 97) визначено, що об`єктами тваринного світу, окрім інших, є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.

Відповідно до ст. 8 вказаного вище Закону, право приватної власності на об`єкти тваринного світу припиняється у разі жорстокого поводження з дикими тваринами.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про тваринний світ», під час проведення заходів щодо охорони, раціонального використання і відтворення тваринного світу, а також під час здійснення будь-якої діяльності, яка може вплинути на середовище існування диких тварин та стан тваринного світу, повинно забезпечуватися додержання таких основних вимог і принципів, зокрема недопустимість погіршення середовища існування, забезпечення невиснажливого їх використання.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Зокрема, відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в жорстокому поводженні з тваринами.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2006, № 27, ст. 230) (далі по тексу - Закон України), тварини, це біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові.

При цьому, домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.

Законом України надається наступне визначення жорстокого поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, у тому числі спричинило тілесні ушкодження, каліцтво чи загибель, нацьковування тварин одна на одну та на інших тварин, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання, поводження та транспортування тварин.

Водночас, гуманне ставлення до тварин - дії, що відповідають вимогам захисту тварин від жорстокого поводження і передбачають доброзичливе ставлення до тварин, сприяння їх благу, покращання якості їх життя тощо.

Відповідно до ст. 4 Закону України поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах: жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині; забезпечення умов життя тварин, які відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям; право власності та інші речові права на тварин у разі жорстокого поводження з ними можуть бути припинені відповідно до цього Закону; заборона жорстоких методів умертвіння тварин; відповідальність за жорстоке поводження з тваринами; утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині.

Згідно із ст. 7 Закону України умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям.

Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, руках, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби.

Місце утримання тварин повинно бути оснащено таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем.

Статтею 9 Закону України чітко визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана, окрім іншого, забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Відповідно до ст. 22 Закону України при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана, окрім іншого, дбати про домашню тварину, забезпечити їй достатню кількість їжі та постійний доступ до води; надавати можливість домашній тварині здійснювати необхідні рухи, контактувати з собі подібними; забезпечувати своєчасне надання домашній тварині ветеринарних послуг (обстеження, лікування, щеплення тощо); негайно повідомляти медичну або ветеринарну установу про випадки заподіяння домашньою твариною ушкоджень здоров`ю людині або іншим тваринам.

Забороняється бити, вбивати, отруювати чи калічити домашніх тварин; дарувати домашніх тварин як призи, нагороди чи премії; завдавати домашнім тваринам болю, страждання або пригнічення; дресирувати тварин у спосіб, що завдає шкоди здоров`ю тварини та її загальному стану; умертвляти тварин шляхом утоплення, задушення, використання електричного струму та речовин, призводять до отруєння.

Незалежно від довжини прив`язі забороняється залишати тварину без можливості сховатися у приміщенні, споруді тощо, прив`язаною під дією прямого сонячного проміння при температурі повітря більше +20°С або менше 0°С.

В Україні собаки відносяться до об`єктів тваринного світу, є дикими тваринами, хордовими, хребетними та можуть бути домашніми тваринами.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації яку проходить у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», діючи свідомо та умисно, у порушення вимог ст.ст. 66, 68 Конституції України, ст.ст. З, 8-9, 63 Закону України «Про тваринний світ» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2002, № 14, ст. 97), ст.ст.Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2006, № 27, ст. 230), ст.ст. 4, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у період часу з перших чисел листопада 2023 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) по 09 квітня 2024 року знаходячись ца території власного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , утримував домашню тварину, а саме собаку на кличку « ОСОБА_8 », породи ОСОБА_9 із шерстю сірого кольору, суку, віком 6 років, яка відноситься до хребетних тварин, маючи умисел на жорстоке поводження з твариною, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи загально принятими принципами моральності у сфері поводження з тваринами, зневажаючи охоронювані законом права тварин, не дбав про домашню тварину - собаку на кличку « ОСОБА_8 », що виразилося у не забезпеченні її достатньою кількістю їжі та не здійснював постійний доступ її до води, не надавав можливість домашній тварині здійснювати необхідні рухи, контактувати з собі подібними, чим спричинив тварині страждання особливо жорстокого характеру, а саме утримував тварину на прив`язі в своєму господарстві з позбавленням її можливості самостійно здобути продукти харчування та при цьому не віддав вказану вище домашню тварину стороннім особам, які б здійснювали відповідний догляд, внаслідок чого остання померла. Відповідно до висновку протоколу розтину тварини № 1 від 11.04.2024 причиною смерті собаки на кличку « ОСОБА_8 », породи ОСОБА_9 із шерстю сірого кольору, суки, віком 6 років, стало недостатнє живлення організму та дефіциту поживних речовин у раціоні (тварина систематично не отримувала корм), що призвело до виснаження організму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.299 КК України, а саме жорстоке поводження з тваринами, що належать до хребетних, що призвело до загибелі тварини.

19.09.2024 між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_6 повністю і беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 299 КК України у виді 2-х (двох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, із застосуванням ст. 76 КК України.

Крім того, прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурори, обвинувачений та його захисник просили затвердити вказану угоду і призначити обвинуваченому найменшу міру покараня, передбачену ст.75 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Суд, заслухавши думку прокурорів, обвинуваченого, захисника, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 299 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, що в силу вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обгрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобовязання очевидно можливі для виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не понесено.

Керуючись ст.ст. 314, 468, 469, 373, 374, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.09.2024 між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000074 від 09.04.2024.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_10