Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1429/18
Провадження № 1-кп/475/3/24
У Х В А Л А

23.10.2024смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої- судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчинені кримінальних правопорушеннь передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.185, ч.1 ст.304 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000588 і №0000117 по обвинуваченню ОСОБА_4 ,1 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.185, ч.1 ст.304 КК України,

Відповідно до висунутого обвинувачення, 01.01.2017 близько 13.00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , біля магазину «Чумацький шлях» помітив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які розпивали спиртні напої. Перебуваючи поруч, ОСОБА_4 помітив, як ОСОБА_8 дістав з кишені своєї куртки мобільний телефон «Nomi І503» чорного кольору та у цей час у ОСОБА_4 виник умисел на обман ОСОБА_9 , а саме, здійснити відносно останнього шахрайські дії та заволодіти його мобільним телефоном

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_4 , заздалегідь придумавши неправдиву історію, підійшов до ОСОБА_8 та затіяв з ним розмову, у ході якої попрохав останнього дати йому мобільний телефон з метою послухати на ньому музику, на що ОСОБА_8 відповів відмовою та повідомив, що на телефоні сіла акумуляторна батарея. У свою чергу, ОСОБА_4 повідомив, що у нього за місцем мешкання є такий зарядний пристрій, хоча насправді зарядного пристрою не мав.

Будучи введеним в оману, ОСОБА_8 передав свій мобільний телефон «Nomi І503» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 чорного кольору ОСОБА_4 , який отримавши телефон, поїхав до м. Южноукраїнськ Миколаївської області, де витяг з телефону сім-картки мобільних операторів «МТС» та «Київстар» та викинув їх.

Далі ОСОБА_4 поїхав до смт. Криве Озеро Миколаївської області, де продав даний телефон невідомій особі.

У результаті шахрайських дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 завдано матеріального збитку на суму 600 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття провадження у справі за ч.2 ст. 190 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, поставленого ОСОБА_4 за провину. В обґрунтування клопотання державний обвинувач послався на те, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ХІ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності

правоохоронних органів». Цим нормативно-правовим актом внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими крадіжка на суму до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягне адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився

Обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 190 КК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність відповідного діяння.

Захисник у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини).

Разом із тим, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 зазначено, що в розумінні приписів статей 3,8,28,55,58,62, пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України у їх взаємозв`язку держава має позитивний обов`язок створювати належні національні організаційно-правові механізми притягнення особи до кримінальної відповідальності, які здатні гарантувати всебічну охорону людської гідності, зокрема забезпечувати функціонування та завершення кримінального провадження таким чином, щоб було дотримано найважливіших конституційних гарантій захисту особи від необґрунтованого кримінального переслідування, а саме базового принципу верховенства права і пов`язаних із ним принципів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, як зазначив у постанові Верховний Суд від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц, передбачені частиною 1 статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

За змістом Закону №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09.08.2024, статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Так, відповідальність за частиною 1 статті 51 КУпАП настає за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 статті 51 КУпАП встановлює відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу зазначеної норми слідує, що у разі завдання матеріальної шкоди у розмірі до 1600 гривень (на дату вчинення інкримінованого правопорушення, а саме 01.01.2017), то такі дії підпадають під ознаки адміністративної відповідальності та виключають кримінальну, тобто фактично декриміналізовані дії осіб, які завдали матеріальної шкоди у розмірі до 1600 гривень.

Під скасуванням кримінальної відповідальності за діяння слід розуміти його декриміналізацію

(повну або часткову), яка може бути досягнута, зокрема, шляхом скасування норм Особливої частини КК України; внесення змін до них включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (аналогічна позиція міститься у постанові ККС ВС від 24.07.2018 у справі №569/4061/17).

З даного приводу свій висновок 07.10.2024 надала Об`єднана Палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 278/1566/21.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у редакції від 01.12.2022, яка діє на час розгляду справи, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Підставами для закриття кримінального провадження у випадку втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є згода на це підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно абзацу 5 частини 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

У новій главі 36-1 КПК України визначено особливості здійснення кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України констатує відсутність караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого підлягає припиненню. А тому суд у судовому провадженні не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.12.2019 в справі №153/1289/18.

Частиною 1 статті 61 Закону України "Про правотворчу діяльність" від 24.08.2023 визначено перелік способів, за яких нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент вважається таким, що втратив чинність. Серед інших способів законодавець також визначив, втрату чинності нормою, зокрема, якщо суб`єкт правотворчої діяльності прийняв (видав) у встановленому цим Законом порядку рішення про визнання прийнятого (виданого) ним нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що втратив чинність та в інших випадках, визначених законом.

З урахуванням викладеного, а також того, що підстави для закриття кримінального провадження не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, а лише зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність, суд задовольняє клопотання та закриває кримінальне провадження на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5 КК України, ст. 284, 372, 395, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588 від 06.11.2018р за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Продовжити розгляд об`єднаного кримінального провадження №0000588 від08.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України, кримінального провадження № 0000117 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 304 КК України,

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 25.10.2024 року

СуддяОСОБА_1