УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна, в межах кримінального провадження № 0001820 від 11 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з указаним клопотанням.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що у провадженні СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001820 від 11 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України.

Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11 червня 2024 року о 09-00 год., в приміщенні банку, за адресою: м. Київ, просп. Валерія Лобановського 9/1 у касира відділення «Центр грошового обігу Київської області » АТ «Райффайзен Банк» ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на привласнення чужого майна - грошових коштів в особливо великому розмірі.

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, будучи матеріально відповідальною особою, 11 червня 2024 року о 09-00 год., знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні банку, що розташоване за адресою: м. Київ, просп. Валерія Лобановського 9/1 , під час отримання грошових коштів для перерахунку, діючи умисно, безпідставно взяв чотири вакуумні упаковки, в яких знаходились грошові кошти, в кожній з яких знаходилось по 100 000 доларів США загалом 400 000 доларів США, які перебували у приміщенні сховища банку та з метою подальшого заволодіння ними поклав до завчасно підготовленої паперової коробки, яка знаходилась під столом вказаного сховища.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 о 10-13 год. у приміщенні сховища зазначеного банку узяв вищевказану картонну коробку з грошовими коштами в сумі 400 000 доларів США та направився до кімнати персоналу.

У подальшому, ОСОБА_4 о 10-15 год., перебуваючи в кімнаті персоналу банку, переклав зазначені грошові кошти з картонною коробки до власного рюкзака чорного кольору, який залишив у вказаній кімнаті та направився до свого робочого місця.

Об 11-00 год. повернувся до кімнати персоналу банку, в якій узяв власний рюкзак чорного кольору, де знаходились грошові кошти в сумі 400 000 доларів США, які були йому ввірені, з метою подальшого їх привласнення направився до виходу банку. Після чого, об 11-25 год. із вказаними грошовими коштами в сумі 400 000 доларів США покинув приміщення банку та направився у невідомому напрямку, де при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав АТ «Райффайзен Банк» матеріального збитку в особливо великих розмірах, вчиненому в умовах воєнного стану.

12 червня 2024 року в порядку статті 233 КПК України було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено: ноутбук білого кольору із зарядним пристроєм та документи.

12 червня 2024 року постановою слідчого було визнано речовими доказами речі вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 .

Таким чином, вказані речі та техніка можуть мати доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки як в окремих випадках, так й загалом можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, шкідливого програмного

забезпечення та інші інформаційно-цифрові сліди, які в сукупності підтверджують факт вчинення вищевказаного кримінального правопорушення. Вищевказана комп`ютерна техніка використовується у злочинній діяльності та є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим виникла необхідність у призначенні комп`ютерно-технічних експертиз.

На підставі вищевикладеного, з метою збереження речових доказів, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказані речі, тому прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки слідчому судді невідомо.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки слідчому судді невідомо.

Враховуючи положення частини першої статті 171 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе здійснити розгляд клопотання у відсутність прокурора та власника майна.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Положеннями пункту 7 частини другої статті 131 КПК України та частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001820 від 11 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України.

12 червня 2024 року в порядку статті 233 КПК України було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено: ноутбук білого кольору із зарядним пристроєм та документи.

Постановою слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 12 червня 2024 року вищевказані речі визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

12 червня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частино п`ятою статті 191 КК України, що підтверджується його особистим підписом.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У клопотанні прокурора зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки зазначене вище майно зберегло на собі сліди злочину, використовується у злочинній діяльності, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, однак будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучене в ході обшуку майно містить відомості, що мають значення для кримінального провадження матеріали справи не містять.

Зокрема, квартира, в якій було проведено обшук не належить підозрюваному, а доказів того, що вилучене в ході обшуку майно належить ОСОБА_4 матеріали клопотання не містять.

Крім того, у клопотанні не зазначено яким чином вказані речі та документи мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на зазначених речах та документах та чи можна взагалі їх використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, з метою збереження речових доказів, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки матеріалами клопотання прокурором не доведено відповідність вказаного майна критеріям речового доказу, визначених статтею 98 КПК України.

Окрім того, прокурором не доведено наявність правових підстав для арешту майна.

Так, обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_4 був проведений в порядку статті 233 КПК України.

Частиною першою статті 233 КПК України встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Під час судового розгляду прокурором не було надано доказів, які б свідчили про те, що обшук у квартирі був проведений за добровільною згодою власника, або ухвалу слідчого судді, якою легалізовано проведений обшук.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Таким чином, усе вилучене під час неправомірного обшуку майно не набуває відповідного правового статусу. В силу вищенаведених положень КПК України, вилучені під час обшуку предмети, речі та документи, є недопустимими доказами, оскільки їх вилучення відбулося під час слідчої (розшукової) дії, проведеної з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Отже, вилучене під час несанкціонованого обшуку майно не може вважатись допустимими доказами, і відповідно законні підстави для накладення арешту на безпідставно вилучене майно, в тому числі для збереження речових доказів, у слідчого судді відсутні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про накладення арешту, у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених статтями 170-173 КПК України, для накладення арешту на майно.

Відповідно до частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

З огляду на викладене та керуючись статтями 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна, в межах кримінального провадження № 0001820 від 11 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 169 КПК України прокурор повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1