Справа № 126/1272/24
Провадження №11-сс/801/570/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 12.07.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000114 від 02.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000114 від 02.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що до клопотання слідчого надана недостатня кількість доказів необхідності накладення арешту, а тому не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власника майна та інших осіб від не вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0232 орієнтовною площею 3,3 га, яка розташована за межами с. Демівка Ольгопільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області та входять до складу території Національного природного парку «Кармелюкове Поділля».

Прокурор вважає, що висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону України. Наполягає на наявності підстав для арешту земельної ділянки як речового доказу, оскільки вона зберегла на собі сліди вчинення самовільного зайняття земельної ділянки, а саме урожаю.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000114 від 02.05.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за фактом нецільового використання земель запасу Ольгопільської територіальної громади, які входять до території Парку, а саме самовільного зайняття шляхом розорювання та засівання невстановленими особами частини земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0232 орієнтовною площею 3,3 га, яка розташована за межами АДРЕСА_1 та входить до складу території Національного природного парку «Кармелюкове Поділля».

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт на вказану земельну ділянку з метою збереження речових доказів.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Беручи до уваги вказані правові норми, якими регулюється порядок застосування інституту забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, наведені органом досудового розслідування в клопотанні про арешт майна є необґрунтованими, а підстави для накладення арешту на майно, визначені ст. 170 КПК України, в даному провадженні відсутні.

В ухвалі слідчого судді проаналізовано, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, що стороною обвинувачення не доведено правових підстав для накладення арешту, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів зважає на те, що доказів про перешкоджання органу досудового розслідування у доступі до вказаного доказу суду надано не було, як і наявності обґрунтованих підстав вважати, що земельна ділянка може бути пошкоджена, втрачена чи знищена.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвали суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 12.07.2024 про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4