Справа №583/460/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/981/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гордіївка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, освіта середня технічна, працюючого водієм автотранспортних засобів ТОВ «ОМПК «Славія», одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2024, змінити та призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, а саме:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

- за ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 240 год громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 240 год громадських робіт.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 4 місяців арешту;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 6 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишено - особисте зобов`язання.

Арешт, накладений ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.01.2024, на майно, скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що вирок суду першої інстанції оскаржує лише в частині призначеного обвинуваченому покарання вважаючи його надто суворим.

Так, захисник зауважував, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання не врахував, що останній відразу після скоєння кримінальних правопорушень 05.01.2024 звернувся до поліції із зізнанням про вчинення злочинів чим повністю визнав свою вину і щиро розкаявся. Також, на переконання захисника, вчинені обвинуваченим злочини шкоди державним і суспільним інтересам не завдали, а розмір шкоди в 3 300 грн не можна вважати великим більше того, ОСОБА_8 відшкодував підприємству вдвічі більше - 6600 грн., що підтверджується квитанцією від 30.01.2024. Щодо думки представника потерпілого, то вона повинна враховуватись, однак вирішальною в призначенні судом покарання бути не може, при тому, що представник потерпілого проти застосування судом ст. 69 КК України не заперечував. На переконання захисника суд не мотивував свого рішення в частині не можливості застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, тоді як обтяжуючих покарання не встановив.

Сторона захисту просила врахувати, що ОСОБА_8 вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у встановленні істини у справі, обвинувачений має молодий вік - 23 роки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а злочини вчинив через скрутне матеріальне становище, що зумовлено не сплатою підприємством йому заробітної плати за останні 5 місяців.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

У подальшому, Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, №255/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, останній раз з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до наказу № 431/1-к від 02.08.2019 р. був призначений на посаду водія автотранспортних засобів в ТОВ «ОМПК «Славія».

Згідно з посадовою інструкцією водія, що затверджена наказом директора ТОВ «ОМПК «Славія» № 64/1 від 02.03.2015 р., водій серед іншого зобов`язаний:

-нести матеріальну відповідальність та дбайливо ставитись до ввірених йому документів, грошових коштів та товару (п.4.4);

-оформляти шляхові документи (п. 4.7);

-вести відомості про людей, які здають молоко із зазначенням об`єму молока, ПІБ, адреси проживання, контактних телефонів, кількість корів, суми витрачених коштів та залишку по кожному дню. Інформація заноситься до відомості кожного дня. Відомості здаються директору молокоприймального пункту кожного місяця (п. 4.13).

Відповідно до видаткового касового ордеру № 11735 від 28.12.2023 р. ОСОБА_8 отримав від касира в ТОВ «ОМПК «Славія» ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 14000 грн. на закупку молока у населення.

При цьому, відповідно до відомості обліку молочної сировини за грудень 2023 року з урахуванням залишку грошових коштів в сумі 1876 грн. за 28.12.2023 р., всього на закупку молока 30.12.2023 р. у ОСОБА_8 перебувало 15876 грн.

Крім того, у точно не встановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 для виконання своїх функціональних обов`язків отримав від оператора комп`ютерного набору в ТОВ «ОМПК «Славія» ОСОБА_10 незаповнені бланки наступних офіційних документів: бланк товарно-транспортної накладної без зазначення номеру та дати, бланк подорожнього листа № Сл000165272 вантажного автомобіля без зазначення дати.

30.12.2023 близько 05.00 год. ОСОБА_8 приступив до виконання функціональних обов`язків, а саме на автомобілі марки ГАЗ 3302-757 днз НОМЕР_1 поїхав до АДРЕСА_4 з метою закупки молока у населення та в результаті придбав 174 літри молока, витративши 1965 грн., при цьому в ОСОБА_8 залишилося 13911 грн.

30.12.2023 близько 08.30 год. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, що працює на посаді приймальника молока в ТОВ «ОМПК «Славія», на автомобілі ГАЗ 3302-757 днз НОМЕР_1 прибув до місця розвантаження за адресою: АДРЕСА_5 , де усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, таємно викрав частину грошових коштів у сумі 6600 грн., які отримав від касира ТОВ «ОМПК «Славія» ОСОБА_9 на закупку молока. Із зазначеної суми викрадених коштів, діючи в межах спільного злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, особисто собі лишив 3300 грн., а решту коштів в сумі 3300 грн. залишив для передачі особі, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження.

З метою приховування вчиненої крадіжки, ОСОБА_8 30.12.2023 р. близько 08.30 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_5 , усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на підроблення офіційного документу з метою його подальшого використання, достовірно знаючи, що фактичний об`єм придбаного молока є меншим, з метою завищення суми витрачених коштів, вніс завідомо неправдиві відомості про об`єм придбаного молока до офіційного документу, а саме до товарно-транспортної накладної без зазначення номеру за 30.12.2023 р., вказавши в розділі «Маса, кг» навпроти найменування населеного пункту «Буймер» - «405 л», навпроти найменування населеного пункту «Мартинівка» - «80 л», навпроти найменування населеного пункту «Кардашівка» - «425 л», а в розділі «Усього» зазначив «905 л/929 кг», у подальшому поставив власний підпис навпроти свого прізвища в розділах «Відпуск дозволив», «Прийняв водій/експедитор», «Здав водій/експедитор», «Молочну сировину здав», «Вантажовідправник (уповноважена особа)», тобто надав підробленому ним же документу необхідних реквізитів і статусу офіційного, тобто того, що містить зафіксовану інформацію, яка підтверджує факти, що спричиняють наслідки правового характеру.

Крім цього, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, направленого на підроблення офіційних документів з метою їх подальшого використання, у вказаний вище час та у вказаному місці ОСОБА_8 вніс завідомо неправдиві відомості про об`єм придбаного молока до офіційного документу, а саме до подорожнього листа № Сл000165272 вантажного автомобіля за 30.12.2023 р., вказавши а таблиці «Послідовність виконання завдання» наступні дані «905 л/929 кг», у подальшому проставивши власний підпис в розділах «Автомбіль прийняв, підпис воді», «Здав водій», «Здав водій», тобто надав підробленому ним же документу необхідних реквізитів і статусу офіційного, тобто того, що містить зафіксовану інформацію, яка підтверджує факти, що спричиняють наслідки правового характеру.

У подальшому, 30.12.2023 близько о 09.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , діючи умисно, використав завідомо підроблений офіційний документ - товарно-транспортну накладну без зазначення номеру за 30.12.2023 р. шляхом надання її особі, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, який працює на посаді приймальника молока в ТОВ «ОМПК «Славія». При цьому ОСОБА_8 передав особі, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, частину викрадених коштів в сумі 3300 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому менш суворе покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинена в умовах воєнного стану;

- за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення офіційного документу, який видається особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем;

- за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, апелянтом не оскаржується, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України до аналізу вироку суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вдається.

Водночас, як слідує з вимог апеляційної скарги захисник просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважаючи його надто суворим, та остаточно призначити ОСОБА_8 замість покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, покарання у виді громадських робіт.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Як слідує з матеріалів справи за вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України суд призначив покарання у виді арешту, а за вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі у виді 5 років позбавлення волі, що є мінімальним за санкцією частини статті КК України.

Також, суд встановив підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування вказаного покарання, у виді позбавлення волі, яке за своєю суворістю поглинуло покарання у виді арешту, з випрбуванням, згідно положень ст. 75 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання і врахував його молодий вік. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено, а до обставин які пом`якшують покарання для обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та те, що тяжких наслідків не настало, і з урахуванням даних обставин суд дійшов висновку, що необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги сторона захисту просила врахувати те, що ОСОБА_8 свою вину визнав, щиро розкаявся, відразу після вчинення злочинів самостійно звернувся до поліції, чим активно сприяв слідству у розкритті злочинів, від його протиправних дій шкоди державним і суспільним інтересам не завдано, завдана злочинами шкода відшкодована, представник потерпілого проти застосування ст. 69 КК України не заперечував, ОСОБА_8 має молодий вік - 23 роки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а злочини вчинив через скрутне матеріальне становище, що зумовлено не сплатою підприємством йому заробітної плати за останні 5 місяців.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності з доводами захисника, колегія суддів підстав для застосування ст. 69 КК України, пом`якшення обвинуваченому покарання і як результат для задоволення вимог апеляційної скарги захисника не встановила.

Так, як йшлося вище, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і в послідуючому при його звільненні від відбування цього покарання з випробуванням було враховано ряд обставин, на які посилається захисник в своїй скарзі. Вказане і стало підставою для призначення обвинуваченому покарання мінімального, що визначено в санкції ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому обвинуваченому надана можливість продемонструвати свою належну поведінку протягом іспитового строку, встановленого судом, та не бути підданим для виконання покарання у виді позбавлення його волі.

Колегія суддів не може визнати підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання те, що вчинення ним злочину зумовила не виплата йому заробітної плати роботодавцем, оскільки для вирішення цього питання існують законні шляхи. Більше того, обвинувачений має молодий вік, відомостей про слабкий стан здоров`я останнього в матеріалах справи не йдеться і не встановлено того, що на утриманні обвинуваченого перебувають малолітні особи, особи похилого віку чи особи з інвалідністю, а тому стверджувати про збіг тяжких життєвих обставин у суду немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування вироку суду колегією суддів не встановлено, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому його слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2024, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4