печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

Встановив:

02.10.2024 р. Старший слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001430 від 22.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє по даний час. Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни. Солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 19.09.2022 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 35 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї 2 артилерійського взводу вказаної військової частини. У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 35 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 призначено на посаду сержанта резерву 51 запасної роти вказаної військової частини. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 з 28.05.2021 року, ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби останній, як військовослужбовець Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 124-1, 124-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, оберігати як святиню Бойовий прапор своєї частини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять). Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов;язків, зобов;язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Однак, напередодні 09.07.2023 у солдата ОСОБА_5 виник кримінально противоправний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин. Так, на виконання свого кримінально противоправного умислу, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби, призваним під час мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді сержанта резерву 51 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, близько 09 год. 00 хв. 09.07.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалась у Святошинському районі міста Києва та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. У подальшому, о 12 год 30 хв 01.10.2024, солдата ОСОБА_5 було затримано слідчим ТУ ДБР м. Києва по вул. Олени Теліги, 8, м. Київ, в порядку ст. 208 КПК України. Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Пологи Запорізької області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий. 01.10.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати солдата ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, у тому числі: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань; повідомленням військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення ОСОБА_5 місця служби; матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_5 ; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 35 (по стройовій частині), яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї 2 артилерійського взводу вказаної військової частини; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 35 (по стройовій частині), яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду сержанта резерву 51 запасної роти вказаної військової частини; протоколами допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 01.10.2024; іншими зібраними матеріалами у ході досудового розслідування. За таких обставин, у діях ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжких кримінальних правопорушень. Таким чином, орган досудового розслідування, повідомивши солдата ОСОБА_5 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити. У судовому засіданні підозрюваний не заперчував проти задоволення клопотання. Слідчий суддя, вивчивши клопотання, вислухавши учасників провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків. ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Пологи Запорізької області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий. 01.10.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом. Слідчий суддя, суд згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, приймає до уваги, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ferrari Dravo проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення і характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати солдата ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, у тому числі: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань; повідомленням військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення ОСОБА_5 місця служби; матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_5 ; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 35 (по стройовій частині), яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї 2 артилерійського взводу вказаної військової частини; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 35 (по стройовій частині), яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду сержанта резерву 51 запасної роти вказаної військової частини;протоколами допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 01.10.2024; іншими зібраними матеріалами у ході досудового розслідування. Слідчий суддя, приймаючи рішення, виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні, та доданих матеріалах, та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а тільки на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних зобов`язаний визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною і достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому з огляду на наведені у клопотанні дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення. Представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «John Murray проти Сполученого Королівства», рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства»), отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України. У клопотанні зазначено, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжний захід, враховує як положення КПК України, так і вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, за якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки у передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, втім ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Clooth проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення і утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний у світлі обставин справи і, зокрема, біографії і характеристики особи, про яку йдеться. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Boicenco проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Mamedovaпроти Росії» посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини, є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів і що потребує позбавлення волі, не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ferrari Bravo проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення і характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування. Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість злочину, його характер, дані, які характеризують підозрюваного, його вік, стан здоров`я, сімейний стан та враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, приходить висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді дійти висновку про наявність ризиків, які наведені вище, а для їх запобігання вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу. Застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, і, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи підстави і обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, з урахуванням абзацу восьмого ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився: м. Пологи Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб з утриманням на Гауптвахті Центрального управління Військової служби правопорядку по м. Києву та Київській області, строком до 29.11.2024 р., включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 07.10.2024 року о 13-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1