В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1015/24

02 серпня 2024 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000047 стосовно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, який працює за наймом за підрядними договорами, не судимого; військовозобов`язаного,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 умисні легкі тілесні ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинив при таких обставинах.

30 червня 2024 року близько 17 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у коридорі житлового будинку в якому постійно проживає АДРЕСА_1 , під час сварки, що виникла на побутовому ґрунті, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, що виникла між ним та ОСОБА_4 , як подружжям, протягом останнього часу, усвідомлюючи свою перевагу у фізичній силі, всупереч волі потерпілої, яка хотіла покинути будинок, став силоміць утримувати її від виходу. При цьому руками схопив її за плече, стискаючи його, а коли потерпіла намагалась звільнитись від утримання, долонею правої руки наніс їй удар по обличчі. Намагаючись вирватись від обвинуваченого, потерпіла вкусила ОСОБА_6 за руку, якою він її утримував, внаслідок чого він ще раз ударив долонею руки по обличчі, а тоді силою штовхнув її в груди. Від поштовху ОСОБА_4 втратила рівновагу та впала колінами на підлогу.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 потерпілій було заподіяно легкі тілесні ушкодження у виді синців в ділянках нижньої повіки лівого ока, лівого плеча, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, садно в ділянці правого колінного суглобу.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав частково. Пояснив, що з дружиною внаслідок непорозумінь, що виникали протягом останнього періоду сімейних стосунків, від травня 2024 року разом не проживають. Вона повернулась проживати до своєї матері, а діти залишились жити з ним. 30.06.2024 року до нього прийшли в гості його знайомі і він вирішив зателефонувати дружині, аби прийшла до них на гостину. Вона погодилась. Однак надалі, у присутності гостей стала дорікати йому, поводитись на його думку, неадекватно, у зв`язку з чим між ними виникла сварка. Коли дружина пішла з приміщення літньої кухні, де вони перебували з гостями до будинку, він вийшов за нею. Дійсно, бажаючи з`ясувати стосунки, він став утримувати дружину, не даючи їй змоги вийти. Однак вона його при цьому вкусила. Після цього він декілька раз вдарив її долонею по обличчі та відштовхнув, внаслідок чого вона упала на коліна. Вину у заподіяння тілесних ушкоджень визнав, хоч і стверджував, що наніс удари по обличчі як реакцію на фізичний біль, завданий укусом потерпілої. Просив суворо його не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що протягом останнього часу стосунки з чоловіком розладились. У травні 2024 року вимушена була повернутись проживати до своєї матері, оскільки почала зазнавати психологічно та фізичного насильства зі сторони чоловіка. Оскільки чоловік відмовився віддати дітей, то вимушена приходити до нього додому аби бачитись з дітьми. 30.06.2024 року близько 14 год. ОСОБА_6 зателефонував їй та повідомив, що у нього є гості, запропонував приєднатись до них. Близько 15 год. вона прийшла, але за столом не стала приховувати від гостей окремих обставин їх стосунків, що не сподобалось чоловікові. Тому між ними виникла суперечка, в ході якої вона заявила, що хоче покинути їх товариство, натомість поїхати з дітьми у парк історії землі, куди придбала квитки раніше. Коли вона направилась до будинку аби забрати речі, чоловік вийшов за нею. В будинку між ними продовжилась суперечка. Чоловік став утримувати вхідні двері будинку, не даючи їй можливості вийти та, схопивши рукою за плече, став стикати його. Коли вона стала пручатись, він вдарив її долонею по обличчі один раз та продовжив утримувати її. Щоб звільнитись, вона вкусила його за руку, після чого обвинувачений наніс їй ще один удар по обличчі правою рукою в ліву ділянку обличчя, а тоді відштовхнув, від чого вона заточилась та впала колінами на підлогу. При падінні відчула сильний біль в ділянці колінного суглобу. Коли вона вийшла з будинку до літньої кухні, то ОСОБА_6 , наздогнавши її ще раз вдарив долонею по обличчі. Оскільки уже не вперше зазнала фізичного насильства зі сторони обвинуваченого, просила призначити йому достатньо суворе покарання аби попередити таку поведінку у майбутньому.

Показання потерпілої, які вона дала в судовому засіданні підтверджуються даними відеозапису, що зафіксований на нагрудній камері працівника сектору реагування патрульної поліції ВП №2 (смт.Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області. При відтворенні відеозапису встановлено, що потерпіла такі ж послідовні пояснення давала працівникам поліції відразу по прибуттю за викликом 30.06.2024 року.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №372 від 02.07.2024 року у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: синці в ділянках нижньої повіки лівого ока, лівого плеча, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, садно в ділянці правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у вкзані ділянки тіла, так і при ударах цими ділянками тіла до таких предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, експерт прийшов до висновку, що ОСОБА_4 було нанесено не менше одного удару в ділянку лівого ока, не менше трьої ударів в ділянку лівої руки, не менше одного удару в ділянку правого колінного суглобу та не менше одного удару в ділянку лівого колінного суглобу.

Дослідивши подані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій доведена. Позиція обвинуваченого щодо того, що він наніс удари у відповідь на агресію потерпілої, яка його вкусила, є не обґрунтованою, не підтверджена об`єктивно жодними доказами та спростовується як висновком експертизи, так і поясненнями потерпілої, які суд оцінив як послідовні.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.125 ч.1 КК України, оскільки він заподіяв потерпілій ОСОБА_4 умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, його характеристику з місця проживання, ставлення до скоєного, обставини, за яких кримінальний проступок було вчинено.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено. Суд не погодився із позицію органу дізнання, який в обвинувальному акті вказав на наявність щирого каяття обвинуваченого. Щире каяття, як обставина, яка відображає психічний стан особи, що вчинила злочин, повинна свідчити про глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто це перед усім явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею діяння, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду. Щире каяття як внутрішнє переживання особи, повинне віднайти свій зовнішній прояв у подальшій поведінці та вчинках. Водночас за обставинами справи суд вважає, що позиція ОСОБА_6 не може бути оцінена судом як щире каяття. Обвинувачений хоч і визнав свою вину, проте заперечував певні обставини, які покладені йому в обвинувачення, наводив інші причини, ніж ті, що викладені в обвинуваченні, як першопричину конфлікту. В судовому засіданні обвинувачений заявив, що не просив вибачення у потерпілої, оскільки вважає, що не має за що вибачатись. Така позиція обвинуваченого не може бути розцінена як щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд відповідно до п.6-1 ч.1 ст.67 КК України вважає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

За таких умов, суд вважає, що підсудному слід обрати покарання в межах санкції ст. 125 ч.1 КК України у виді громадських робіт. Покарання у виді штрафу за встановлених обставин буде явно не адекватним, не достатнім та не відповідатиме визначеним у ст. 65 КК України засадам призначення покарання та принципу індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, засудити та призначити йому покарання за ст. 125 ч.1 КК України у виді громадських робіт строком на 100 год.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя