Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/6163/24
Провадження № 1-кп/644/755/24
ВИРОК

Іменем України

27 серпня 2024 року

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження у кримінальному провадженні № 0000562 від 01.05.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, який проходить військову службу у збройних силах України у в/ч НОМЕР_1 , у званні «солдат» на посаді водія 1 взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 01 травня 2024 року приблизно о 14:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являючись особою, яка відповідно до п. 2.2. «Правил дорожнього руху України» використовувала транспортний засіб на законних підставах та мала право на керування автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить КУОЗ «Міська поліклініка №18» та на підставі акту прийому-передачі переданий ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, будучи військовослужбовцем та відповідальним за експлуатацію зазначеного транспортного засобу, достовірно знаючи, що його малолітній син ОСОБА_8 , не є водієм, оскільки не отримував посвідчення водія та не мав права на керування транспортним засобом, всупереч вимогам п.п. «ґ» п. 2.9 «Правил дорожнього руху України», відповідно до якого: «Водію забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним...», передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, допустив малолітнього ОСОБА_8 до керування транспортного засобу автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 , шляхом передачі ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та надавши усну згоду на його керування.

В цей же день 01.05.2024 року приблизно о 14:20 годині, малолітній ОСОБА_8 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, будучи допущеним його батьком ОСОБА_5 , як особою, яка використовує транспортний засіб на законних підставах, до керування автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 , сів за кермо, а поряд з ним на переднє пасажирське сидіння неповнолітній ОСОБА_9 та розпочав рух від двору домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у напрямку с. Аркадівка, розташованого в Куп`янському районі Харківської області.

Під час руху ґрунтовою дорогою за межами населеного пункту малолітній ОСОБА_8 в силу відсутності навиків керування механічними транспортними засобами у зв`язку з відсутністю посвідчення водія, діючи не обережно, не враховував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив неуважність, при цьому не маючи перешкод технічного характеру, не переконався в безпеці руху, допустив неконтрольований рух автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 на праве узбіччя по ходу напрямку його руху із подальшим перекиданням керованого автомобілю, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»,

Внаслідок дорожньо-транспортної події відповідно висновку судово- медичної експертизи №12-17/126-шт/24 від 20.06.2024 пасажир автомобіля: «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, перелому основи та склепіння черепу, крововиливів під м`яку мозкову оболонку і тканину головного мозку; кров у шлуночках головного мозку; крововиливи в м`які тканини голови; скальпована і забійна рана голови; садна голови, які за своєю сукупністю відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, від отримання яких загинув на місці події.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 287 КК України, тобто ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні правил безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме у допуску до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, що спричинило смерть малолітнього потерпілого ОСОБА_9

26 липня 2024 року за письмовою згодою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст.468, 469, 472 КПК України укладено по кримінальному провадженню №0000562 від 01.05.2024 угоду про визнання винуватості, відповідно до положень якої обвинувачений ОСОБА_5 розкаявся, визнав провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України.

Потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали прокурору письмову заяву про згоду на укладення угоди про визнання винуватості в порядку п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, положеняння якої та добровільність написання якої підтвердили в судовому засіданні.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 , останні дійшли згоди, зокрема, щодо формування обвинувачення та його правової кваліфікації за статтею 287 КК України; істотних для даного кримінального провадження обставин; узгоджене покарання та до згоди сторін на його призначення за статтею 287 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснено характер пред`явленого обвинувачення, вид та розмір узгодженого покарання, наслідки укладення і затвердження угоди про визнання винуватості, в тому числі про обмеження права оскарження вироку суду в апеляційному або касаційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності його учасників, не дослідження доказів у судовому засіданні або оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставин, обмеження права обвинуваченого на відмову давати показання, подавати та досліджувати докази, внаслідок чого останній заявив про розуміння роз`ясненого, добровільність укладення цієї угоди, повідомивши, що вона у повному обсязі визнає свою провину, підтверджує всі фактичні обставини та щиро розкаюється у скоєному.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ним була надана письмова згода на укладення угоди про визнання винуватості, в якій він просив угоду затвердити.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що нею була надана письмова згода на укладення угоди про визнання винуватості, в якій вона просила угоду затвердити. Зазначила, що має претензії до обвинуваченого з приводу того, що він не надав необхідної допомоги її сину після дорожньо-транспортної пригоди, не допоміг з похованням та не надав необхідної допомоги їх родині, але по суті угоди заперечень не надала. Також, потерпілими не було подано цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, а судом роз`яснено потерпілим право на звернення до суду з цивільним позовом.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про винуватість на стадії досудового розслідування, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди, просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Також обвинувачений в судовому засіданні підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Під час судового розгляду адвокат ОСОБА_4 повністю підтримала позицію обвинуваченого та наполягала на затвердженні вказаної угоди, оскільки жодних порушень закону під час її підписання не було, вказана угода укладена добровільно без будь-якого примусу, міра покарання відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого, наслідки її укладання та затвердження були роз`ясненні всім учасникам провадження.

Прокурор ОСОБА_3 також не заперечував проти укладення угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердив в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення та погодився на призначення вказаного покарання.

Суд також переконаний в тому, що угода сторонами підписана добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Розглядаючи питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Згідно п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до частини 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину, а тому, виходячи з вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні може бути затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

В судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально - процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

Узгоджена сторонами угоди міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених Загальною частиною КК України.

Суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому не обраний.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Прокурором у матеріали справи надані такі докази на підтвердження судових витрат кримінальному провадженні №0000562 від 01.05.2024:

Акт щодо висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №3915 від 22.05.2024 щодо автотехнічної експертизи №3915 від 22.05.2024 на суму 5679,60 грн.,

Довідка Харківського наукового експертно-криміналістичного центру про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-24/20179-Іт від 19.07.2024 на суму 1514,56 грн.

Довідка про витрати на проведення біологічної експертизи підрозділами Експертної служби МВС щодо висновку експерта № СЕ-19/121-24/19258-БД на суму 932,42 грн.

Акт № 4466 від 29.05.2024, №4467 від 29.05.2024, 4468 від 05.06.2024, щодо висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» на суму 3786,40 грн. кожний, а всього на 11359,20 грн.

Таким чином, документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженню становлять 19485,78 грн.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 368-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 26 липня 2024 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР № 0000562 від 01.05.2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у сумі 19485,78 грн.

Скасувати арешт, накладений на автомобіль «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 03.05.2024 у справі №953/3281/24.

Речові докази - змив з водійського сидіння; змив з рульового керма транспортного засобу; змив з ричага коробки перемикання швидкостей; розгерметизоване ліве переднє колесо, розгерметизоване заднє ліве колесо залишити на зберіганні в СУ ГУНП в Харківській області м. Харків, вул. Весніна, 14 до набрання вироком законної сили, а потім знищити, у випадку якщо на ці речові докази не буде накладений арешт в іншому кримінальному провадженні.

Речовий доказ автомобіль «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 повернути володільцю майна ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_10