КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченогоОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2024, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що 02.09.2020 близько 04 години на мобільний номер телефону ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_6 та домовився про зустріч з останньою об 11 годині біля приміщення Білоцерківського міськрайонного суду по АДРЕСА_2 для з`ясування відносин з ОСОБА_7 . Цього ж дня близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_7 прийшла до зазначеного місця, де вже знаходився автомобіль «Хундай Санта Фе», н.з. НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні спільного знайомого ОСОБА_8 . За кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_8 , а на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на незаконне позбавлення волі потерпілої ОСОБА_7 , з мотивів помсти, через завершення їх відносин. З метою реалізації свого умислу, усвідомлюючи незаконність своїх дій, діючи умисно, порушив основні права, свободи та інші загальнолюдські цінності, які повинна мати кожна людина і які закріплені в Конституції України, а саме на повагу гідності громадянина, права на фізичну свободу та особисту недоторканість, навмисно, шляхом обману, діючи проти волі потерпілої, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_7 покласти особисті речі на заднє ліве пасажирське сидіння. Остання погодилась та з цією метою сіла в салон автомобіля через праві пасажирські двері. Опинившись в салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_6 заблокував всі двері автомобіля, тим самим обмежив ОСОБА_7 у праві вільно пересуватися, що фактично обмежило волю пересування потерпілої ОСОБА_7 , яка не мала змогу вільно залишити вищевказаний автомобіль, при цьому остання повідомила ОСОБА_6 про небажання залишатися в автомобілі. В подальшому, ОСОБА_6 , розблокував двері авто, та пересів з переднього сидіння, на заднє сидіння, тобто де знаходилася ОСОБА_7 , і знову заблокував двері автомобіля, при цьому протиправно перешкоджав потерпілій ОСОБА_7 обирати за своєю волею місце знаходження - незаконно позбавив її волі, після чого повідомив, що вони їдуть за місто. Перед початком руху, потерпіла ОСОБА_7 знову повідомила ОСОБА_6 про небажання залишатися в автомобілі. Водночас, ОСОБА_6 забрав у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Самсунг Галаксі А70» який знаходився у руках останньої, тим самим не дав їй викликати на допомогу. Надалі, автомобіль «Хундай Санта Фе» (н.з. НОМЕР_1 ) рухався по м. Біла Церква в напрямку виїзду за межі міста. Під час руху автомобіля, ОСОБА_6 почав зривати з ОСОБА_7 джинси, в які остання була одягнута. ОСОБА_7 пручалася та кричала, ОСОБА_6 застосував фізичне насильство, умисно наніс декілька ударів руками в область обличчя та голови, внаслідок чого остання відчула фізичний біль та страх за своє життя. Надалі, автомобіль зупинився у полі на трасі «Біла Церква-Фастів». Під час зупинки, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_7 , вибачитись перед ним навколішках. Після цього, ОСОБА_6 , продемонстрував клейку стрічку, та повідомив, що має намір прив`язати ОСОБА_7 оголеною до дерева, при цьому наголосив, що в разі повідомлення правоохоронні органи про дану подію, її буде зґвалтовано групою осіб із застосуванням відеозапису, який буде в подальшому розповсюджено.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд у вироку неправильно виклав його пояснення, оскільки вони є ідентичними пред`явленому обвинуваченню, а в судовому засіданні 20.11.2023 він таких пояснень не надавав. Вказує, що після зміни прокурором обвинувачення, судом не було проведено його допиту та не встановлено обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Стверджує, що 26.01.2024 суд, приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, не з`ясував чи правильно він розуміє зміст цих обставин, а також не роз`яснив, що він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ч.4 ст.349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши обсяг доказів, що підлягають дослідженню.

Однак в ході апеляційного розгляду, колегією суддів було встановлено, що суд не дотримався вимог ч.ч.3, 4 ст.349 КПК України.

Так, в ході судового розгляду, суд, ухваливши рішення про проведення судового засідання в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, роз`яснив суть обвинувачення, яке обвинувачений визнав, з`ясував чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, однак не роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, приймаючи рішення про проведення судового засідання в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд не роз`яснив обвинуваченому наслідків застосування такого порядку розгляду кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ставить під сумнів законність постановленого вироку.

Крім того, з технічних записів судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вбачається, що суд, в порушення ч.4 ст.349 КПК України, не здійснив допит ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження як за первинним так і за зміненим обвинуваченням.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни вироку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3