УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 1 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 22.02.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий 1 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 22.02.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Клопотання погоджено з прокурором з питань захисту інтересів дітей, протидії домашньому насильству та протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 22.02.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056, за підозрою громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період 19-22 лютого 2014 року, Російська Федерація (далі - РФ), використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, у порушення міжнародно-правових норм, у тому числі Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 року та Федеральним Законом РФ№ 42-ФЗ від 02.03.1999 року), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також, підконтрольних уряду РФ проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, а також, організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому, став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Таким чином, з 20.02.2014 року РФ, як держава-агресор, здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу РФ, а також, придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом РФ було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Так, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням РФ в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» №2002-ІХ від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

У ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству України, у вересні 2014 року, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, на тимчасово окупованій території АР Крим, у невстановлений час, обійняв посаду «керівника напрямку у відділі федеральних проектів» «ТОВ «Міранда Медіа» (юридична адреса: 295011, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая, буд. 9; ОГРН РФ НОМЕР_11, ИНН РФ НОМЕР_12, ОКТМО РФ НОМЕР_13, КПП РФ НОМЕР_14). Основним видом діяльності вказаної юридичної особи є діяльність по наданню послуг з передачі даних та послуг доступу до інформаційно-комунікаційної мережі Інтернет (російський код 61.10.3 - тотожно до української класифікація видів економічної діяльності (скорочено - КВЕД).

У подальшому, ОСОБА_4 , у грудні 2014 року, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці на тимчасово окупованій території АР Крим, у невстановлений час, обійняв посаду начальника відділу по роботі з корпоративним сегментом у «ТОВ «Міранда Медіа», на якій перебуває по теперішній час.

У свою чергу «ТОВ «Міранда Медіа», відповідно до федерального закону РФ від 05.04.2013 року № 44-Ф3 «Про контрактну систему у сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб», з метою реалізації протиправного умислу, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, зареєстроване, відповідно до законодавства РФ на «офіційному сайті єдиної інформаційної системи в сфері закупок в інформаційної-телекомунікаційної мережі Інтернет» http://zakupki.gov.ru для подальшого укладення, так званий «державних контрактів».

У свою чергу, особливістю даних «державних контрактів», згідно з ст. 51 федерального закону РФ № 44-Ф3 «Про контрактну систему у сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» є те, що вони укладаються за результатом проведення електронної процедури, шляхом подальшого підписання укладеного контракту електронним підписом особи, яка має право діяти від імені учасника закупки.

Зазначений сайт, відповідно до інформації, розміщеної на ньому, «призначений для забезпечення вільного доступу до повної і достовірної інформації про контрактну систему закупівель і закупівлю товару, робіт, послуг окремим видами юридичних осіб, а також для формування, опрацювання і зберігання такої інформації».

Надалі, усвідомлюючи, що у майбутніх договорах потенційними контрагентами виступатимуть незаконні органи влади, бюджетні підприємства, установи та організації країни-агресора - Російської Федерації, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт тимчасової окупації АР Крим збройними силами РФ та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, ОСОБА_4 добровільно, з власної ініціативи, діючи на підставі довіреності № 1375 від 01.09.2022 року від імені юридичної особи, будучи начальником відділу по роботі з корпоративним сегментом у «ТОВ «Міранда Медіа», перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м. Сімферополь, 21.03.2023 року уклав та підписав контракт № НОМЕР_1 із «замовником» в особі, так званого «заступника міністра освіти, науки та молоді республіки Крим ОСОБА_6 » (адреса організації: АДРЕСА_1 ; ИНН РФ НОМЕР_15, КПП РФ НОМЕР_14, ОГРН РФ НОМЕР_16), на суму 7 млн. 489 тис. 633,33 російських рублів, щодо «надання послуг з модернізації та переатестації за вимогами інформаційної безпеки Центрального сегменту для підключення загальноосвітніх організацій Республіки Крим до федеральної інформаційної системи "Федеральний реєстр відомостей про документи про освіту та (або) про кваліфікацію, документи про навчання"», умови якого виконав у повному обсязі, згідно платіжного доручення від 30.08.2023 року № 843938, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

У подальшому, ОСОБА_4 добровільно, з власної ініціативи, діючи на підставі довіреності № 1616 від 10.07.2023 року від імені юридичної особи, будучи начальником відділу по роботі з корпоративним сегментом у «ТОВ «Міранда Медіа», перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м. Москва, РФ, 31.08.2023 року уклав та підписав контракт № НОМЕР_2 із «замовником» в особі, так званого «заступника міністра цифрового розвитку зв`язку та масових комунікацій Російської Федерації ОСОБА_7 » (адреса організації: АДРЕСА_2 ), на суму 32 млн. 461 тис. 360,00 російських рублів, на «надання державним та муніципальним освітнім організаціям, що реалізують освітні програми загальної освіти та середньої професійної освіти (далі - освітні організації), виборчим комісіям суб`єктів Російської Федерації та територіальним виборчим комісіям (далі - виборчі комісії), розташованим на територіях Республіки Крим та м. Севастополя (із врахуванням потреб зазначених користувачів), послуг із надання з використанням єдиної мережі передачі даних доступу до державних, муніципальних, інших інформаційних систем та інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет» (далі - мережа «Інтернет»); щодо передачі даних при здійсненні доступу до державних, муніципальних, інших інформаційних систем та до мережі «Інтернет»; щодо захисту даних, що обробляються та передаються при здійсненні доступу до державних, муніципальних, інших інформаційних систем та до мережі «Інтернет»; щодо забезпечення обмеження доступу до інформації, поширення якої в Російській Федерації заборонено, та до інформації, що завдає шкоди здоров`ю та (або) розвитку дітей, що міститься в мережі Інтернет, для освітніх організацій; з моніторингу та забезпечення безпеки зв`язку при наданні доступу до державних, муніципальних, інших інформаційних систем та мережі «Інтернет»; щодо організації підключення до єдиної мережі передачі даних освітніх організацій та виборчих комісій; щодо передачі даних при здійсненні доступу до цієї мережі», умови якого виконав, згідно платіжного доручення від 26.02.2022 року № 1132, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

Враховуючи зазначенні обставини, 21.08.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

На виконання вимог ст. 135 КПК України, 21.08.2024 року повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про його виклик на 26.08.2024 року, 27.08.2024 року та 28.08.2024 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, з метою належного вручення повідомлення про підозру, а також, з метою направлення повісток про виклик громадянина ОСОБА_4 для проведення процесуальних дій, останньому на месенджер «Telegram» за номером телефону: « НОМЕР_5 » (інформація про який встановлена оперативним шляхом) направлено скан-копію повідомлення про підозру громадянину ОСОБА_4 , а також, повістки про його виклик на 26.08.2024 року, 27.08.2024 року та 28.08.2024 року. Вказане підтверджується протоколом огляду від 21.06.2024 року.

Положення ч. 1 ст. 170 КПК України передбачають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У свою чергу, санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України, за якою обґрунтовано підозрюється громадянин України ОСОБА_4 , передбачає можливість конфіскації майна, як виду покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, є відомості, одержані безпосередньо від державних органів (їх реєстрів).

Згідно інформації з Головного сервісного центру МВС України, на громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_6 , паспорт ЕС НОМЕР_7 , зареєстровано транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», VIN код НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 23.06.2012 року.

Застосування зазначених вище обмежень у виді арешту майна надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження та в подальшому, забезпечить можливість здійснити конфіскацію майна як виду покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості відчуження цього майна та недопущення виведення його з-під арешту, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо його відчуження.

Крім того, з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна (автомобіля) та забезпечення його схоронності, слідчий просить розглядати дане клопотання без повідомлення власника даного майна.

У судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Розгляд клопотання відбувався за відсутності власника майна, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 22.02.2024 року за № 0000056 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Клопотання подано старшим слідчим 1 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 , погоджене з прокурором з питань захисту інтересів дітей, протидії домашньому насильству та протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

У клопотанні зазначено підстави, у зв`язку з якими необхідно накласти арешт на майно та конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто, клопотання оформлене відповідно до вимог ст. 171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучені документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, 19.08.2024 року складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території України, повідомлення про підозру йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме шляхом опублікування повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (випуск № НОМЕР_3 (7829) від 21.08.2024 року) та 21.08.2024 року - на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Зокрема, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», VIN-код НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 23.06.2012 року, на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи вище викладені обставини, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-175, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 1 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 22.02.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», VIN-код НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 23.06.2012 року, який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг вчиняти реєстраційні дії, пов`язані із вказаним майном.

Копію ухвали направити слідчому для виконання та опублікувати на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора для відома власнику майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: