УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку суду відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Начальник Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» звернувся в суд із поданням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник установи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає подання у його відсутність.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення подання установи про звільнення засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь за останнім вироком та окремими епізодами за попереднім вироком.

З`ясувавши думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , раніше судимий:

- 02.03.2022р. вироком Придніпровського районного суду м. Черкас за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт за вчинення в 2022 році крадіжки на суму 452,90 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час та особа підлягає звільненню від відбуття покарання за цим вироком;

- 01.06.2023р. вироком Соснівського районного суду м. Черкас за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.389 КК України до 6 місяців арешту, Відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточно визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Також на підставі ст.71, 72 КК України до покарання за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкас від 02.03.2022р. та остаточно визначено покарання у вигляді 5 років 10 днів позбавлення волі.

За даним вироком ОСОБА_4 , зокрема, здійснив в 2022 році крадіжку на суму 399,00 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час та особа підлягає звільненню від відбуття покарання за цим вироком в частині засудження за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, а за ч.2 ст.389 КК України має нести відповідальність.

Також за останнім вироком Придніпровського районного суду м. Черкас від 01.08.2023р. ОСОБА_4 було засуджено за ч.4 ст.185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.06.2023, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно визначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_4 в 2023 році вчинив крадіжку на суму 957,79 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час та особа підлягає звільненню від відбуття покарання за цим вироком.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2022 року становили 2481 грн., та станом на 01.01.2023 року - 2684 грн.

Відповідно, зміна розміру дрібного викрадення чужого майна з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст.51 КУпАП.

Отже враховуючи, що ОСОБА_4 , згідно всіх трьох вироків: Придніпровського районного суду м.Черкас від 02.03.2022р., Соснівського районного суду м. Черкас від 01.06.2023р та Придніпровського районного суду м.Черкас від 01.08.2023р. здійснив крадіжки на суми, менші двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто вчинені ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час, тому суд доходить висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за даними вироками, на підставі ч.2 ст. 74 КК України. Водночас за вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 01.06.2023р. ОСОБА_4 слід вважати засудженим лише за ч.2 ст.389 КК до покарання у виді 6 місяців арешту, яке засуджений вже відбув в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 71, 72, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» задовольнити.

Привести вироки Придніпровського районного суду м. Черкас від 02.03.2022р., Соснівського районного суду м. Черкас від 01.06.2023р та Придніпровського районного суду м. Черкас від 01.08.2023р. відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироками: Придніпровського районного суду м. Черкас від 02.03.2022р., Соснівського районного суду м. Черкас від 01.06.2023р. в частині засудження за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та Придніпровського районного суду м. Черкас від 01.08.2023р., на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 01.06.2023р. лише за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту, яке засуджений вже відбув в повному обсязі та підлягає звільненню з місць позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1