Справа №293/898/19
Провадження №1-кп/293/31/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000478 від 25.12.2018 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черняхів Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовозов"язаного, раніше судимого:

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.03.2024 за ч.1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00грн;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.06.2024 за ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700,00грн.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

19.12.2018 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 (особа відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження та ухвалено обвинувальний вирок) перебував по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , де достовірно знаючи про те, що в будинку за адресою: АДРЕСА_4 , ніхто не проживає, у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна з будинку за вказаною адресою, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло, ОСОБА_5 цього ж дня зустрівся зі своїми знайомими, ОСОБА_4 та особою відносно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку із смертю (далі Особа 1), та запропонував останнім разом з ним викрасти майно, що належить ОСОБА_6 . На дану пропозицію ОСОБА_4 та Особа 1 погодилися і таким чином вступили в попередню злочинну змову з ОСОБА_5 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та Особа 1, будучи впевненими, що їх дії ніким не помічені, в цей же день, близько 22 год. 30 хв. підійшли до будинку, що за адресою: АДРЕСА_4 . Після чого ОСОБА_4 залишився поруч з вказаним будинком спостерігати за навколишньою обстановкою, а Особа 1 разом з ОСОБА_5 підійшовши до будинку, через незачинене вікно, проникли в середину, звідки таємно викрали чуже майно, що належить ОСОБА_6 , а саме: акустичну гітару "Cort" AD870/12NAT, вартістю 3325 грн. 00 коп. в комплекті з чохлом; DVD програвач до домашнього кінотеатру "S-master", вартістю 277 грн. 00 коп., ноутбук "Dell" Inspiron 5110, вартістю 5700 грн. 00 коп., пральну машинку "Ariston", вартістю 11 499 грн. 90 коп., всього на загальну суму 20801 грн. 90 коп., після чого утримуючи викрадене майно при собі, залишили місце скоєння злочину та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення у житло, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_6 , заподіявши матеріальної шкоди на загальну суму 20 801 грн. 90 коп.

За наведених обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Вказав, що вчиняв крадіжку з домоволодіння ОСОБА_6 у грудні 2018 року, перелік викраденого майна з домоволодіння ОСОБА_6 , зазначений в обвинувальному акті відповідає дійсності. Просив суворо не карати. Щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась. Про дату час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

У матеріалах справи має місце заява потерпілої від 11.10.2024, у якій просить справу розглядати у її відсутності, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням у житло, які містять всі ознаки складу злочину, які суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд встановив, що останній раніше судимий, не одружений, утриманців не має, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд враховує, що згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин проти власності, обставину що пом`якшуює покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, враховуючи особу обвинуваченого, уважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, що є необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Водночас з урахуванням встановлених обставин стосовно особи обвинуваченого, суд дійшов переконання, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Важливим є те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Підстав для обрання більш м`якого або тяжкого покарання суд не знаходить.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, саме визначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

2. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

3. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_4 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4. Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислюється з моменту проголошення вироку суду 13.11.2024.

5. Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

6. Речові докази по справі:

- акумуляторну пилу "STHIL" MSA 120С, електричний тример "STHIL" НОМЕР_1 , акустичну гітару "Cort" AD870/12NAT в комплекті з чохлом, DVD програвач до домашнього кінотеатру"S-master», ноутбук "Dell" Inspiron, що передані на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_6 - залишити останній як власнику;

- DVD диск з фрагментами відеозаписів з камер відеоспостережень за адресою: АДРЕСА_4 - залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000478.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ