КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28.10.2024 задоволено клопотання слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 04.12.2024.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді застави, в межах визначених ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказувала про відсутність обов`язкових підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України, для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки повідомлена йому підозра не підтверджена доказами, а також слідчим суддею не враховано дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я та особисті

_____________________________________________________________________________

Справа № 760/26648/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7228/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

життєві обставини, а саме необхідність догляду за частково незрячою 85 річною матір`ю.

Зокрема, апелянт зазначала, що ОСОБА_8 не причетний до діяльності, описаній у повідомленні про підозру. До висновків про начебто причетність ОСОБА_8 до обставин, викладених у повідомленні про підозру, орган досудового слідства дійшов виключно на підставі визнавальних показів підозрюваного ОСОБА_11 .

Жодних інших доказів, які б свідчили на користь причетності ОСОБА_8 до вказаних діянь, матеріали не містять.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя формально поставився до доводів сторони захисту щодо можливості визначення розміру застави та не надав належної оцінки цим доводам в оскаржуваному рішенні.

На думку сторони захисту, у випадку інкримінування особі вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має носити безальтернативний характер, адже можливість не визначати розмір застави є правом суду, а не обов`язком.

Також, слідчий суддя не зазначив, якими саме реальними та об`єктивними доказами чи доводами обґрунтовується наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Усі зазначені у клопотанні слідчого ризики є надуманими та такими, що не підтверджені жодним належним доказом.

Про наявність даного кримінального провадження ОСОБА_8 відомо вже приблизно три місяці, однак за весь цей час останній не вчиняв жодних дій, направлених на переховування від органів досудового слідства, а навпаки відповідально поставився до своїх процесуальних обов`язків, що підтверджується матеріалами клопотання.

У підозрюваного немає жодних намірів знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Більш того, органом досудового слідства було проведено ряд обшуків, зокрема і за місцем проживання підозрюваного, та вилучено все, що на думку органу досудового розслідування має значення для кримінального провадження.

Подане клопотання та додатки до нього не містять жодного документу, який би доводив наявність намірів підозрюваного чи вчинення підозрюваним дій, направлених на вплив на свідків. Крім того, підозрюваному не відомі всі особи, які є свідками у цьому кримінальному провадженні.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчим не конкретизовано.

Слідчий суддя не врахував, що підозрюваному 55 років, він має системні проблеми зі здоров`ям, є фізичною особою-підприємцем, має вищу освіту, раніше не судимий. ОСОБА_8 є єдиним фактичним опікуном своєї матері - ОСОБА_12 , яка є особою похилого віку, має суттєві проблеми зі здоров`ям, та потребує постійного догляду.

13.11.2024 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона зазначала, що стороною обвинувачення неодноразово зазначено, що за змістом зафіксованої у протоколі НСРД від 05.06.2024 розмови від 31.05.2024 йдеться про російську компанію «ПОЛІМЕРЦЕНТР». Однак це припущення є помилковим, та спростовується наданими стороною захисту доказами, які не взяті до уваги.

ОСОБА_8 здійснює продаж спеціалізованого обладнання саме на території України, його професійна діяльність орієнтована виключно на роботу з українськими компаніями.

Крім того, апелянт зазначала, що слідчим та прокурором невірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 111-2 КК України склад описаного ними в підозрі кримінального правопорушення, оскільки у повідомленні про підозру ОСОБА_8 фактично описана об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

З наведених підстав, на думку захисника, слідчий суддя безпідставно мотивував в ухвалі висновок про існування ризику переховування підозрюваного тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному, у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років, оскільки за ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який також в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000306, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2023, за підозрами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що протягом тривалого часу, в тому числі з квітня 2022 року громадяни України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , маючи злочинний умисел щодо добровільного збору та передачі активів у вигляді грошових коштів (у тому числі сплати податкових та митних платежів) та товарно-матеріальних цінностей, отриманих за рахунок організованої фінансово-господарської діяльності ООО «ТД ПОЛИМЕРСЕРВИС», ООО «ПРЕМЬЕР», ООО «ПОЛИМЕРЦЕНТР» на території держави-агресора та подальшого їх використання при здійсненні підприємницької діяльності на території російської федерації, в тому числі з підприємствами приватного та державного сектору економіки держави-агресора, які завдають шкоду національній безпеці України в сфері оборони, здійснювали вказану злочинну діяльність з метою сприяння просуванню окупаційних військ держави агресора, її бойових машин та зброї до кордонів російської федерації з Україною, у тому числі надаючи підтримку діям, які дестабілізують Україну, загрожують її територіальній цілісності, суверенітету та незалежності.

03.10.2024 року о 08 год. 05 хв. ОСОБА_8 було затримано в порядку статті 208 КПК України.

03.10.2024 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні пособництва державі-агресору за попередньою змовою групою осіб, а саме вчиненні громадянами України умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво) з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2024 підозрюваному ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 33 дні, тобто до 04.11.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янської районного суду м. Києва від 21.10.2024 продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадження № 0000306 від 12.09.2023 до шести місяців, тобто до 04.12.2024 року.

22.10.2024 слідчий в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_8 строк тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 04.12.2024.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28.10.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 04.12.2024.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, наслідки кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які станом на день звернення із клопотанням перешкоджали закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без здійснення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого йому злочину та зміст підозри за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, або визначення ОСОБА_8 розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, посилання захисника в апеляційній скарзі з доповненнями на недоведеність причетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому дій, недостатність зібраних у справі доказів, а також невідповідність кваліфікації його дії фактичним обставинам справи, є передчасними.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання захисників на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, та даних про особу підозрюваного.

При цьому, посилання захисника на те, що ОСОБА_8 за увесь час досудового розслідування не вчиняв жодних дій, направлених на переховування від органів досудового слідства, відповідально ставився до своїх процесуальних обов`язків, та не має жодних намірів знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, та не свідчать про відсутність існування вказаних ризиків на наступних етапах досудового розслідування, у випадку застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені в апеляційній скарзі відомості про особу підозрюваного, його вік, наявність проблем зі здоров`ям, ту обставину, що він є фізичною особою-підприємцем, має вищу освіту, раніше не судимий, є єдиним фактичним опікуном своєї матері, яка є особою похилого віку та має суттєві проблеми зі здоров`ям, не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3