Провадження №1-кп/127/458/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 307 КК, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 КК, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307 КК.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 раніше обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави. Клопотання мотивоване тим, що ризики, які існували на час застосування запобіжних заходів, на цей час не відпали та не зменшились.

Обвинувачена ОСОБА_8 зазначила, що клопотання прокурора є необґрунтованим, оскільки вона не має жодного наміру чинити тиск на свідків чи переховуватись від суду.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 наголосив на тому, що ризики, на які посилається прокурор, останнім не доведені. Наголосив на тому, що обвинуваченій необхідно отримати відповідне лікування. Крім того, звернув увагу суду на те, що обвинуваченій не було вручене клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу. З огляду на викладені доводи, просив суд змінити ОСОБА_8 застосований до неї запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки підстави для цього відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_4 підтримала думку свого підзахисного та просила змінити останньому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_11 вважав, що підстави тримати його під вартою відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 зауважив, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, на які він посилається, а також не наведені нові ризики. Також наголосив на тому, що обвинувачені тривалий час тримаються під вартою, а розумні строки розгляду справи не дотримуються. Окрім того, звернув увагу суду на те, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу не було вручене обвинуваченим.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотань прокурора.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраних до обвинувачених запобіжних заходів спливає 08.09.2024. З наданого прокурором супровідного листа випливає, що клопотання про продовження строку запобіжних заходів були скеровані ним на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для вручення обвинуваченим 16.08.2024. А тому суд вважає, що стороною обвинувачення було вжито завчасних, належних і достатніх заходів для забезпечення вручення обвинуваченим примірників клопотання про продовження строку застосованих до них запобіжних заходів. Крім того, суд враховує, що обвинувачені та їхні захисники, наголосивши на тому, що їм не були вручені примірники клопотань, не наполягали на відкладенні їх розгляду, та зазначили, що вони не потребують часу на ознайомлення зі змістом поданих клопотань. Чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість, відповідно до статті 350 КПК клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторін кримінального провадження по суті, надавши їхнім доводам відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд також приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, ОСОБА_8 та її захисник здійснили посилання на значне погіршення її стану здоров`я та на необхідність отримання відповідного лікування. Однак медичні документи, які були приєднані до матеріалів кримінального провадження раніше, не містять відомостей, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_12 під вартою за станом здоров`я, а також щодо неможливості отримання необхідного їй лікування в умовах слідчого ізолятора. Крім того, зі змісту медичної довідки від 03.04.2024 (яка надійшла у відповідь на запит суду) випливає, що стан здоров`я ОСОБА_8 відповідає наявним у неї захворюванням, остання отримує амбулаторно лікування, обстеження та лікування в спеціалізованих закладах не потребує. Також зі змісту зазначеної довідки випливає, що ОСОБА_8 за станом здоров`я може перебувати в умовах слідчого ізолятора. Саме тому, здійснені стороною захисту посилання на погіршення стану здоров`я обвинуваченої, як на підставу для зміни запобіжного заходу, суд оцінює критично.

Посилання сторони захисту на порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, суд також оцінює критично. Зокрема, з матеріалів кримінального провадження випливає, що суд здійснює розгляд справи згідно з встановленим порядком та обсягом дослідження доказів. При цьому, суд вважає слушним зауважити, що відкладення судових засідань відбувається виключно за клопотаннями сторін кримінального провадження, зокрема за клопотанням сторони захисту.

Натомість, вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжних заходів або ж їх зміни, суд враховує таке.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а ОСОБА_11 тяжкого злочину, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. Суд враховує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 раніше притягувались до кримінальної відповідальності.

Суд також приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не завершене, зокрема не допитані свідки кримінального провадження, про виклик яких клопотав прокурор.

Крім того, об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду надані не були.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 обмежений від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, натомість розмір застави за інкримінований ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обмежений від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2024 рік», яким зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 гривень. Отже, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за доцільне застосувати до обвинувачених альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

У разі внесення застави обвинувачені мають бути звільнені з-під варти з покладенням на них обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжні заходи, обрані обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 27.08.2024 до 23:59 год. 25.10.2024.

Визначити ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачені (заставодавці) мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з-під варти та покласти на них такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Якщо ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не виконають покладені на них обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останніх буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: