Дата документу 13.11.2024Справа № 554/998/24
Провадження № 1-кп/554/891/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» листопада 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000250 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 369-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 332 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження №0000250 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 369-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 332 КК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості по вказаному кримінальному провадженню між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_3 , розгляд справи продовжено зі стадії підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження по справі та повернення обвинувального акту немає, вказане кримінальне провадження підсудне цьому суду, а тому можливо призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 не погодився з думкую прокурора про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України, а саме вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувачення за ч.3 ст. 27 та ч.3 ст. 358 КК України не обґрунтоване, так як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення щодо підроблення документів (медичної документації) за попередньою змовою групою осіб не надає можливість конкретизувати правову кваліфікацію щодо застосування вказаних правових норм, адже при кваліфікації діяння зазначено, що ОСОБА_3 організувала підроблення офіційних документів, а в описовій частині обвинувального акту міститься посилання на «складення». Крім того, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не конкретизовано чи відповідну медичну документацію підробили «сторонні» особи чи склали «самі медики від свого імені». Якщо відбулось складення документу шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей, то в обвинувальному акті не конкретизовано яку саме неправдиву інформацію внесено та в якій конкретно медичний документ та чи є вказаний документ саме встановленого зразка. В обвинувальному акті не обґрунтовано, які саме конкретно події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, містяться в конкретному документі, не конкретизовано спосіб «підроблення». у тому числі підпису та печатки медичного працівника чи спосіб «складання» особою від свого імені документу шляхом внесення завідомо неправдивих даних в конкретний документ, перелік яких списком наведено в обвинувальному акті. Відсутність в обвинувальному акті конкретизації того, хто саме вчинив «підроблення» чи «складання» шляхом внесення завідомо неправдивих даних у відповідний кожний окремий конкретний документ впливає не лише на правильність кваліфікації діяння за відповідним складом ст. 358 КК України, але і грубо порушує право на захист ОСОБА_3 . В обвинувальному акті взагалі не обґрунтовано, які саме діяння з боку ОСОБА_3 розцінюється як «організація» складання чи підроблення невстановленою слідством особою (особами) медичних документів. При цьому, не обґрунтовано, що учасники групи осіб були спільно проінформовані між собою та спільно діяли для досягнення єдиного злочинного результату, який наперед був визначений та відомий всім співучасникам.

По-друге, обвинувачення за ч. 2 ст. 369-2 КК України також не обґрунтоване, так як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не надає можливості переконатися, що будучи адвокатом чи фізичною особою ОСОБА_3 мала можливість здійснити саме протиправний вплив на конкретних «посадових» осіб МСЕК, а відповідні особи із МСЕК дійсно уповноважені на виконання функцій держави. В обвинувальному акті взагалі не обґрунтовано, положеннями якого саме нормативного акту посадові особи МСЕК «уповноважені на виконання функцій держави» і не конкретизовано яких саме функцій держави. В обвинувальному акті не обґрунтовано також в чому саме та в яких саме діях вплив ОСОБА_3 проявлявся на конкретного члена МСЕК чи групи осіб із МСЕК та чи мав відповідний вплив саме протиправний характер. Зокрема, ОСОБА_3 ні як адвокат, ні як фізична особа не мала можливість впливати на будь-кого із членів МСЕК, так як у будь якій службовій підпорядкованості чи іншій залежності жодна особа із МСЕК із ОСОБА_3 не перебувала.

По-третє, обвинувачення за ч. 3 ст. 332 КК України також не обґрунтоване, так як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не надає можливості переконатися, що відповідні діяння були вчинені саме з корисливих мотивів. В обвинувальному акті не обґрунтовано, що грошові кошти у розмірі 5700 доларів США були отримані або з метою впливу на «посадових осіб МСЕК» і тим самим ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України або ОСОБА_3 отримала грошові кошти у сумі 5700 доларів США з метою усунення перешкод для переправлення через державний кордон України, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України та злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України не складають ідеальну сукупність, тому в обвинувальному акті, з урахуванням висунення обвинувачення за двома окремими корисливими діяннями, сторона обвинувачення має обґрунтувати при вчиненні якого саме діяння ОСОБА_3 отримала грошові кошти у розмірі 5700 доларів США. Крім того, з урахуванням викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_3 було передано 5700 доларів США, а «після одержання неправомірної вигоди» ОСОБА_3 повернула 200 доларів США як знижку за її протиправні послуги. Тобто, обвинувачення не конкретизоване і в частині того, який саме розмір відповідних коштів було отримано ОСОБА_3 як результат вчинення злочину 5700 доларів США чи 5500 доларів США.

Таким чином, неконкретне обвинувачення, пред?явлене ОСОБА_3 призведе до порушення її прав на захист та позбавить суд можливості роз?яснити їй суть обвинувачення, що гарантує обвинуваченій право захиститися від чітко сформованих інкримінованих обставин вчинення злочину та залежно від цього обрати певну лінію захисту

Крім того, в порушення вимог п.3 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальний акті відсутні відомості щодо потерпілих, а оскільки обвинувачення відносно ОСОБА_3 пов?язано із фактом передачі їй грошових коштів, з урахуванням змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження, не можливо встановити кому саме ці кошти належали, родині Титових, яких залучили до конференційного співробітництва, а відтак останні є потерпілими по кримінальному провадженню, або ці кошти належать Державі, відтак потерпілі по кримінальному провадженню відсутні. Крім того, обвинувачення пов?язано із нібито вчиненням корупційних діянь, у тому числі щодо отримання грошових коштів у сумі 5700 доларів США. Разом з тим, в обвинувальному акті по кримінальному провадженню всупереч п. 3-1 ч. 2 ст. 291 КПК України не містяться відомості щодо анкетних даних викривача. Відсутність посилання в обвинувальному акті на анкетні дані викривача по корупційному кримінальному провадженню є не тільки підтвердженням не відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, але і суттєвою перепоною у забезпеченні повного, швидкого та неупередженого судового розгляду, що є одним із завдань, покладених ст. 2 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 також заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України. Обґрунтовуючи подане клопотання, посилається на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогамп.3 ч.2 ст. 291, п.3-1 ч.2 ст. 291, п. 5 ч. 2 ст. 291, п.7 ч.2 ст. 291, п.8-1 ч.2 ст. 291 КПК України, а саме відсутні відомості шодо потерпілого чи викривача, хоча обвинувачення пов?язано із фактом передачі нею грошових коштів у сумі 5700 доларів США як «неправомірну вигоду», не зазначено чи є ОСОБА_6 викривачем корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, не вказано розмір запропонованої винагороди викривачу. Також, відповідно до матеріалів кримінального провадження, підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугували дані, отримані в ході ОРС, згідно яких фігурує особа ОСОБА_7 , однак, чи є ця особа викривачем корупційного злочину в обвинувальному акті також не зазначено. Крім того, в порушення п.7 ч.2 ст. 291 КПК України не міститься даних про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України не конкретизовано обвинувальний акт в частині обвинувачення за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358 КК України, оскільки незрозуміло, чи вона організувала складення медичних документів шляхом внесення до них даних чи організувала підроблення офіційних документів. Такі порушення свідчать про порушення її конституційного права на захист та не можуть бути усунені під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення.

Прокурор в судовому засідання заперечував проти задоволення клопотань захисника та обвинуваченої, зазначив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення частини статті кримінального закону, а також формулювання обвинувачення, що, в свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Відповідно до ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд не може надавати оцінку відповідності встановлення обставин вчинення злочину та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а лише перевіряти обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України, які у даному випадку повністю дотримані. Фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено послідовно і зрозуміло, є конкретними. В обвинувальному акті розкрито події кримінальних правопорушень, як їх встановив прокурор, з зазначенням як об?єктивної, так і суб?єктивної сторони кримінальних правопорушень, які, в свою чергу, складаються з обставин, які свідчать про наявність даних про форму вини, мотив і мету їх вчинення. Тільки за результатами судового розгляду шляхом всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів можливо буде зробити висновок про доведеність чи безпідставність висунутого обвинувачення, винуватість чи невинуватість особи у вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того, ч.ч.1,2 ст. 55 КПК України визначено хто може бути потерпілим по кримінальному провадженню. З реєстру матеріалів досудового розслідування та самого обвинувального акту вбачається, що потерпілі відсутні. Пунктом 16-2 ст. 3 КПК України та ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, хто такий викривач. У роз?ясненнях Національного агентства з питань запобігання корупції №5 від 23.06.2020 "Щодо правового статусу викривача" вказано, що викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов?язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв?язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання. Також визначено обов?язкові ознаки викривача. У випадку відсутності хоча б однієї з вказаних істотних ознак особа не може вважатися викривачем. В даному випадку досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000250 розпочато 05.04.2023 за ч. 3 ст. 332 КК України на підставі матеріалів УСБУ в Полтавській області. В подальшому, під час досудового розслідування на підставі рапорту слідчого СУ ГУНП в Полтавській області від 02.01.2024 розпочато кримінальне провадження №0000009 за ч. 2 ст. 369-2 КК України. Тому, в даному випадку не вбачається наявності статусу викривачів у осіб в даному кримінальному провадженні, а відтак вони уповноважені на реалізацію своїх прав виключно у статусі свідків, які допитані під час досудового розслідування як свідки. Таким чином, поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний прокурором, і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки.

Суд, вислухавши клопотання захисника та обвинуваченої, думку прокурора, який заперечував проти задоволення заявлених клопотань, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного, виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.

При цьому, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити його судовий розгляд.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього, визначено ст. 291 КПК України, інших вимог до обвинувального акта закон не містить.

Так, відповідно до ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 3 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Таким чином, в статті 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вказаного кримінального провадження, вони містять всі необхідні відомості та реквізити.

Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 291 КПК України, слід зазначити, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складових: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення ? це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Таким чином, обвинувачення повинно ґрунтуватись на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред?явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії», обвинувачений у вчинення злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Крім того, із практики ЄСПЛ вбачається, що: (1) детальні відомості правопорушення можна встановити не лише з обвинувального акту, але й з інших документів, підготовлених обвинуваченням у справі, та з інших матеріалів справи (п. 208 рішення від 08.12.2009 у справі «Превіті проти Італії» / «Previti v. Italy», заява № 45291/06); (2) фактичні деталі правопорушення можуть бути з`ясовані та уточнені під час провадження (п. 110 рішення від 19.05.2015 у справі «Сампех проти Італії» / «Sampech v. Italy», заява № 55546/09; п. 198 рішення від 26.06.2018 у справі «Перейра Крус та інші проти Португалії» / «Pereira Cruz and Others v. Portugal», заява № 56396/12).

У постанові від 03.07.2019 (справа № 273/1053/17) Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив правовий висновок, згідно з яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. 338340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).

За наявного нормативного регулювання неповнота, необґрунтованість, невідповідність обвинувачення, відсутність доказової бази щодо вчинення обвинуваченими дій, які містять ознаки злочинів, не є предметом оцінки на підготовчому судовому засіданні. Така оцінка може бути здійснена лише в ході розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Що стосується фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, то слід зазначити, що за духом закону вони викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування, і у тому обсязі, який, на думку останнього, підтверджує сформоване обвинувачення. На підставі цього прокурор на власний розсуд здійснює кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати змінити їх виклад.

Більше того, дискреційні повноваження прокурора щодо викладу фактичних обставин та здійснення правової кваліфікації на власний розсуд не позбавляють сторону захисту права доводити наявність інших обставин, які можуть бути витлумачені на користь обвинуваченого, або ж доводити необхідність зміни правової кваліфікації його діяння.

Таким чином, неконкретизованість викладу фактичних обставин, не відповідність формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Положення п.п.3, 3-1 ч. 2 ст. 291 КПК України містять вказівку на необхідність зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також анкетних відомостей викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

З реєстру матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акту та самого обвинувального акту вбачається, що потерпілі відсутні.

Пунктом 16-2 ст. 3 КПК України визначено, що викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування;

В ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;

Відповідно до роз?яснень Національного агентства з питань запобігання корупції №5 від 23.06.2020 "Щодо правового статусу викривача", викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов?язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв?язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання.

Обов`язковими ознаками викривача є: - володіння інформацією про можливі факти корупційних правопорушень - фактичні дані, а саме про обставини правопорушення, місце і час його вчинення, особу, яка вчинила правопорушення; - переконання у достовірності відповідної інформації; - отримання інформації у зв?язку з трудовою, професійною, господарською, науковою діяльністю, проходженням служби чи навчання або участю у передбачених законодавство процедурах, які є обов?язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання; - особа повідомила інформацію через внутрішні канали керівнику, регулярні канали спеціально уповноваженим суб?єктам та зовнішні канали.

У випадку відсутності хоча б однієї з вказаних істотних ознак особа не може вважатися викривачем.

З реєстру матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акту та самого обвинувального акту вбачається, що викривачі відсутні.

З доводів прокурора, а також з наданих ним до письмових заперечень документів вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000250 розпочато 05.04.2023 за ч. 3 ст. 332 КК України на підставі матеріалів УСБУ в Полтавській області. В подальшому, під час досудового розслідування, на підставі рапорту слідчого СУ ГУНП в Полтавській області від 02.01.2024 розпочато кримінальне провадження №0000009 за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Таким чином, в даному випадку не вбачається наявності статусу викривачів у осіб в даному кримінальному провадженні.

Отже, у разі не залучення у кримінальному провадженні таких суб`єктів, нелогічно і недоцільно стверджувати, що відсутність в обвинувальному акті відповідних відомостей перешкоджає призначенню судового розгляду кримінального провадження.

У зв?язку і з цим безпідставним є твердження сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам п.8-1 ч.2 ст. 291 КПК України.

Положення п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України містять вказівку на необхідність зазначення в обвинувальному акті розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Разом з тим, згідно обвинувального акту шкода, завдана кримінальним правопорушенням, відсутня. Крім того, наявність чи відсутність шкоди є питанням доведеності встановлених в ході досудового розслідування обставин, у тому числі факту завдання матеріальної шкоди (збитків), як однієї зі складових об`єктивної сторони, їх перевірка доказами та підлягають з`ясуванню за наслідками здійснення розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення. Висновки суду щодо цих питань знаходять своє відображення у вироку або ухвалі, якими остаточно завершується судовий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, зокрема, в ньому міститься найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченої, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо обвинуваченої, зазначено про наявність та відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, щодо відсутності шкоди, цивільного позову та витрат на залучення експертів. Обвинувальний акт містить дату та місце його складення та затвердження, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив. До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченої про отримання копії обвинувального акту.

Також в обвинувальному акті відсутні недоліки, які були б суттєвими порушеннями прав особи, не дозволяли б суду встановити межі пред?явленного особі обвинувачення та унеможливлювали б призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1