Номер провадження: 11-сс/813/1058/24
Справа № 521/9839/24 1-кс/521/1873/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000222 від 25.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 18.06.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук Макбук (Apel), з зарядним пристроєм, який упаковано до сейф-пакету НПУ № HYQ 0187604;

- грошові кошти 4650 доларів США та 26 800 гривень, які упаковано до сейф-пакету НПУ № RIC 2009315;

- чеки та квитанції на переказ готівки, які упаковано до сейф-пакету НПУ № CRI 1210746.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, тобто є доказом кримінального правопорушення, та можуть бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційні скарги, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- слідчими та оперативними працівниками було проведено обшук за іншою адресою, ніж зазначено в ухвалі на обшук від 12.06.2024 року, а саме, за адресою: АДРЕСА_2 , яке використовується у господарській діяльності ФОП ОСОБА_8 на підставі договору оренди № 11/08/21 від 01 березня 2024 року (вказане приміщення належить на праві власності ОСОБА_11 на підставі договору купівлі продажу серія та номер 2681 від 01.08.2018 року);

- жодного відношення до вказаного приміщення фігурант кримінального провадження ОСОБА_12 не має та ніколи не мав, воно ним не використовується, а є приміщенням СТО, у якій займається ремонтом та технічним обслуговуванням автомобілів ФОП ОСОБА_8 ;

- сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, та може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження. Вилучені грошові кошти мають законне джерело походження, не набуті ОСОБА_8 у протиправний спосіб, відповідають задекларованим офіційним доходам, з яких сплачено відповідні суми податків. Ноутбук при вилученні не мав системи логічного захисту (пароля), його зміст досліджувався оперативними працівниками на місці обшуку, жодних даних, що стосуються кримінального провадження або осіб, які у ньому фігурують виявлено не було;

- під час обшуку жодних наркотичних речовин, сировини, предметів, знарядь, ємностей тощо що використовуються для приготування наркотичних засобів, у ході проведення обшуку не було виявлено, при тому, що під час обшуку залучались співробітники кінологічної служби з двома службовими собаками;

-до матеріалів клопотання про арешт майна слідчим додано протоколи негласних слідчих розшукових дій, що проводились відносно інших осіб, за адресами, до яких ОСОБА_8 жодного відношення не має. Долучені до клопотання матеріали, не містять жодних даних щодо причетності ОСОБА_8 до розслідуваного злочину, він не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, не допитувався навіть як свідок.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На підставі аналізу змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000222 від 25.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту на майно виявлені та вилучені у ході обшуку, проведеного 18.06.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , їх збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання про арешт майна, 25.03.2024 до чергової частини ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт від начальника відділу УБН ГУНП в Одеській області, про те, що в ході проведення заходів, направлених на протидію незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, було встановлено, що на території Малиновського району міста Одеси діє групи осіб, яка займається незаконним виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та збутом.

В подальшому у ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вказаного злочину причетний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні якого перебуває приміщенні станції технічного обслуговування та прилеглої території, будівель та споруд, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовує для зберігання особливо небезпечних психотропних речовин.

В рамках вказаного кримінального провадження 18.06.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.06.2024 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: ноутбук Макбук (Apel), з зарядним пристроєм, який упаковано до сейф-пакету НПУ № HYQ 0187604; грошові кошти 4650 доларів США та 26 800 гривень, які упаковано до сейф-пакету НПУ № RIC 2009315; чеки та квитанції на переказ готівки, які упаковано до сейф-пакету НПУ № CRI 1210746.

18.06.2024 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що позиція сторони обвинувачення щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У свою чергу, 12.06.2024 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого - надано дозвіл на проведення обшуку приміщення станції технічного обслуговування та прилеглої території, будівель та споруд, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_12 , зокрема, з метою виявлення та вилучення: комп`ютерної техніки, грошових коштів. Тому, ураховуючи дискреційне право слідчого вирішувати чи вилучати виявлене під час обшуку майно, а також те, що ухвалою слідчої судді прямо надано дозвіл на відшукання вказаного майна, то слідчий суддя мав повне право на прийняття рішення щодо арешту вилученого майна.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, апеляційний суд враховує також і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, апеляційний суд виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

З огляду на фактичні обставини справи, які наразі встановленні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що виявлене та вилучене майно, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, посилання апелянта на те, що власник майна не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, не має ніякого правового значення при вирішенні питання щодо арешту майна з метою збереження речового доказу.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном в даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта про те, що, обшук було проведено за іншою адресою, ніж зазначено в ухвалі на обшук від 12.06.2024 року, є голослівними. Так, згідно протоколу обшуку його було проведено, зокрема, за участі адвоката ОСОБА_7 , який надав письмові зауваження, саме до протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в яких не зазначав, що обшук проводився за іншою, а саме, за адресою: АДРЕСА_3 .

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000222 від 25.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4