СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1607/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 03.03.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луб`янка Бородянського району Київської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з неповною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 03.05.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 1 (один) рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимий вироком Святошинського районного суду міста Києва від 03.05.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 1 (один) рік, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 03.03.2024 року приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що розташована поблизу станції метро «Святошин» у м. Києві, побачив на асфальті в фрагмент блістера із вмістом 2 (двох) таблеток білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). В цей час у останнього виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання даного наркотичного засобу для особистого вживання

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), ОСОБА_3 підняв та поклав фрагмент блістера із вмістом 2 (двох) таблеток білого кольору до лівої зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнений на той час, тим самим умисно незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі, вказаний вище наркотичний засіб.

Після чого, ОСОБА_3 , 03.03.2024 року, приблизно о 10 год. 50 хв., продовжуючи свої злочинні дії, незаконно зберігаючи при собі вказаний наркотичний засіб, зайшов до вестибюлю станції метро «Святошин» у м. Києві, де і був зупинений працівником поліції та на запитання, щодо наявності речей обіг яких обмежений або заборонений законом повідомив, що у лівій зовнішній кишені куртки, в яку він одягнений, знаходиться фрагмент блістера із вмістом 2 (двох) таблеток білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

У подальшому, ОСОБА_3 був затриманий у порядку ст. 298-2 КПК України та у присутності двох понятих чоловічої статі, було проведено особистий обшук та обшук речей ОСОБА_3 , в ході якого із лівої зовнішньої кишені куртки, яка була одягнена на останньому, вилучено фрагмент блістера із вмістом 2 (двох) таблеток білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,044 г.

Метадон (фенадон), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список № 1 Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в «Таблиці IІ», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, вказавши на дату, мету та спосіб вчинення злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , показання якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії нетяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який щиро розкаявся у вчиненому, особу обвинуваченого, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив під час дії іспитового строку, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно - динамічним наглядом не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин в період іспитового строку за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.05.2023 р., яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, суд, керуючись ч.3 ст. 78 КПК України, приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_3 із застосуванням ст. 71 КК України, та до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, яка відповідно до ч.1 ст.72 КК України становить 6 місяців позбавлення волі ( при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі).

Викладена позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, які становлять 3029 (три тисячі двадцять дев`ять ) грн. 12 коп. (висновок експерта від 05.03.2024 № СЕ-19/111-24/14356-НЗПРАП).

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує, що ОСОБА_3 , як на стадії досудового розслідування, так і під час судового провадження, запобіжний захід не обирався, жодних клопотань від прокурора з даного питання не надходило, обвинувачений від суду не ухилявся, а тому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст.72 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.05.2023 року, остаточно призначивши йому покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання призначеного ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання у зв`язку з виконанням вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, що становлять 3029 (три тисячі двадцять дев`ять ) грн. 12 коп.

Речові докази: наркотичний засіб, метадон (фенадон), масою 0,044 г., що зберігається в камері схову речових доказів управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у м.Києві, - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1