Справа № 283/2065/24
провадження №1-кп/283/223/2024
У Х В А Л А

21 жовтня 2024 року Малинський районний суд Житомирської області в складі під головуванням судді ОСОБА_1 , з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Малинського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо можливості переховуватись від суду, зважаючи на високий ступінь суспільної небезпечності. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що 10.06.2024 потерпілий ОСОБА_8 , в реанімаційному відділенні КНП «Малинська міська лікарня» помер, тому 13.06.2024 злочинні дії у кримінальному провадженні були перекваліфіковані з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений слідчим суддею до 05.09.2024, а 04 вересня 2024 року судом продовжено обвинуваченому до 31 жовтня 2024 року.

Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину не визнав, відносно клопотання прокурора заперечив.

Захисник ОСОБА_6 просив змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечила відносно клопотання прокурора.

Суд заслухавши пояснення учасників, дослідивши клопотання прокурора та захисника зазначає наступне.

02.08.2024 року ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.09.2024 включно.

04.09.2024 року ухвалою Малинського районного суду Житомирської області підозрюваному ОСОБА_7 продовженого запобіжний захід у вигляді тримання від вартою до 31.10.2024 включно.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Зазначені стандарти доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд оцінює тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, наслідки злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним. При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, та вину не визнає. На даному етапі свідки судом ще недопитані, як і не досліджувались письмові докази.

А тому, наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає доведеними.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілу і свідків.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Керуючись ст. 331 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Київ, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 ,

строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 грудня 2024 року включно.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення до Житомирського апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя