ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2121/24 Провадження № 1-кп/636/862/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000837, внесене 16.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 1142 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадження суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 1142 КК України.

Прокурор заявив клопотання про зміну запобіжного західу стосовно ОСОБА_7 з тримання під вартою з визначенням розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що ризики, встановлені в ході здійснення досудового розслідування існують і на даний час, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою, виходячи з наступного.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4 частиною 1 статтею 177 КПК України.

Наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання у вигляді позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_7 може змінити місце фактичного мешкання, перетнути кордон поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України, та переховуватися від правоохоронних органів та суду. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від правоохоронних органів та суду.

Наявність ризику незаконно впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем з числа старшого офіцерського складу та обіймає посаду заступника командира 150-го окремого розвідувально-ударного батальйону армійського корпусу сухопутних військ Збройних Сил України та має військове звання майор, стійкі зв`язки з представниками ЗСУ в тому числі серед вищого офіцерського складу, що може зумовити вплив на свідків з числа військовослужбовців ЗСУ.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, відповідно до ухвали судді Чугуївського міського суду Харківської області від

10.05.2024 у разі внесення застави на ОСОБА_7 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. Однак, ОСОБА_7 порушив вказані обов`язки та без дозволу прокурора перебуває у м. Києві, а не за місцем проходження військової служби по теперішній час. 24.05.2024 за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 прокурором надано дозвіл обвинуваченому ОСОБА_7 на виїзд за межі АДРЕСА_1 з метою подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Зокрема, 27.05.2024 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 звернувся до прокурора з повторним клопотанням про надання письмового дозволу на виїзд ОСОБА_7 з АДРЕСА_1 і повернення останнього до м. Києва, на що у наданні вказаного дозволу прокурором було відмовлено. Однак, ОСОБА_7 не повідомивши прокурора про зміну місця перебування прибув до м. Ківерці Луцького району Волинської області та вибув у відпустку терміном на 20 діб до м. Києва, після чого, 20.06.2024 повторно вибув у відпустку терміном на 10 діб. Згідно із відповіді військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 05.07.2024 до виконання службових обов`язків, не приступив, жодних бойових розпоряджень з відсічі збройної агресії російської федерації та подолання її наслідків не виконував.

А відтак сторона обвинувачення доходить до висновку про введення в оману щодо дійсних намірів проходження служби ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_7 іншим чином перешкоджає кримінальному провадженню на стадії судового розгляду, оскільки внаслідок його зловживання процесуальними права, зокрема право на перенесення розгляду справи, 03.07.2024 стороною захисту подано заяву про відкладення апеляційного розгляду ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 10.05.2024, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, порушуючи при цьому розумні строки розгляду справи та прийняття відповідного рішення суду по суті.

Також, під час перебування ОСОБА_7 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» згідно відповіді від 17.05.2024 отримував усі необхідні медичні послуги і обстеження, у зв`язку із чим стан здоров`я останнього був задовільним, однак перебування останнього за межами ДУ «Харківський слідчий ізолятор», внаслідок його цілеспрямованої антисоціальної, суспільно небезпечної поведінки призвело до можливості зловживання своїми процесуальними правами штучного затягуючи розгляд справи по суті, розуміючи про невідворотність свого покарання.

Крім того, прокурор звертає увагу, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109- 114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Також прокурор вказує, що відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-2, 258 258-5, 260, 261, 437 442 КК України.

До того прокурор вказує, що відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У зв`язку з викладеним, прокурор вважає доцільно обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, порушив покладені на нього обов`язки та запобігання вищевказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою та застави, зважаючи на наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, а також враховуючи, що з`явився новий ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 заявив заперечення про зміну запобіжного заходу, в яких не погоджуючись із клопотанням прокурора, вважає його необґрунтованим.

Так, з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, відбулося більше 20 судових засідань, у яких ОСОБА_7 завжди приймав участь та не здійснював дій, які перешкоджають руху кримінального провадження. Після зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на тримання під вартою з визначенням суми застави, нові обставини, які негативно впливають на подальший розгляд кримінального провадження (перешкоджають його руху) не з`явилися, а ті обставини, про які прокурор зазначав неодноразово попередньо - так і не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, з моменту зміни запобіжного заходу минуло 2 місяці, однак обвинувачений ОСОБА_7 не змінив місця реєстрації, проживання, не відлучався із такого місця без дозволу слідчого, прокурора чи суду, не перетнув державні кордони України, не виїхав на тимчасово окуповану територію України.

Вже на підставі викладеного сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_7 вважає клопотання про зміну запобіжного заходу необґрунтованим, оскільки відсутні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у своєму клопотанні. ОСОБА_7 як протягом трьох днів з моменту вручення клопотання про обрання запобіжного заходу до розгляду цього клопотання слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова, так і після зміни запобіжного заходу Чугуївського міським судом Харківської області ніщо не заважало розпочати переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків, прізвища яких були зазначені в клопотанні, знищувати речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

До того ж прокурор у клопотанні про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 обмежився загальними фразами, а також послався на докази, які взагалі не містять відомостей про існування цих ризиків.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу наявність даного ризику прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 , нібито, може змінити місце фактичного мешкання, перетнути кордон поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання. Однак, дане твердження є необґрунтованим та таким, що не підтверджується жодним об`єктивним доказом, а саме:

по-перше, стороною обвинувачення самостійно спростовуються доводи про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Так, наявність ризику пояснюється наявністю ефемерної можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Більш того, після звільнення обвинуваченого із ДУ Харківський слідчий ізолятор, останній демонстрував позитивну поведінку, а саме відвідував всі судові засідання по справі, включаючи навіть ті, в яких його участь була необов`язковою.

Це означає, що твердження про наявність можливості переховуватися не знаходять свого підтвердження.

Щодо ризику переховування, жодних або подібних дій ОСОБА_7 вчинено не було.

Щодо тяжкості можливого покарання як обґрунтування ризику можливості втечі взагалі, позбавлений будь-якого підґрунтя, оскільки ОСОБА_7 незважаючи на те, що є інвалідом II групи, та мав в 2022 році можливість залишити територію України та виїхати за кордон не тільки не здійснив цих дій, а навпаки вступив до лав Збройних Сил України з метою захисту територіальної цілісності та незалежності України чим і займався до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, відсутність вказаного ризику підтверджується і обставинами розгляду клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і обставинами, які слідували після зміни запобіжного заходу, про які вже було зазначено.

Крім того, прокурором при зазначенні щодо наявності даного ризику не взято до уваги, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, а саме: дружину, дитину 2001 року народження, матір похилого віку 1956 року народження, він проходить службу в Збройних Силах України де обіймає посаду - командира військової частини, неодноразово нагороджений державними нагородами, має поранення отримані під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, на даний час приймає участь у бойових діях на лінії бойового зіткнення, що підтверджується долученої до матеріалів справи довідкою. Також прокурором не взято до уваги, що внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини, ОСОБА_7 потребує постійного медичного нагляду, про що зокрема зазначено у медичних документах.

Більш того, прокурор у клопотанні вказує на те, що під час перебування ОСОБА_7 в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор, обвинувачений отримував усі необхідні медичні послуги і обстеження, у зв`язку із чим стан здоров`я був задовільним, а його перебування за межами ДУ Харківський слідчий ізолятор може призвести до зловживання своїми процесуальними правами, штучно затягуючи розгляд справи. Аналіз такого твердження сторони обвинувачення свідчить про умисне приховування обставин щодо дійсного стану здоров`я ОСОБА_7 . Так, медичною довідкою з ДУ Харківський слідчий ізолятор від 17.05.2024 підтверджується, що 16.04.2024 було проведено імунохроматографічне дослідження, за результатами якого встановлено діагноз: хронічний вірусний гепатит С, противірусну терапію не отримує через відсутність препаратів за державні кошти.

Це означає, що ОСОБА_7 , який і так має велику кількість проблем за станом здоров`я, ще й захворів на гепатит С в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор та був позбавлений належного лікування через брак коштів.

Враховуючи зазначене, вважають доводи сторони обвинувачення про належні умови лікування необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, то до клопотання прокурор не долучив жодного документу (заяви, рапорт, тощо) в яких було б заначено про те, що на свідків у кримінальному провадженні здійснюється або планується здійснення якогось тиску.

Прокурор у якості підтвердження наявності цього ризику також зазначає, що ОСОБА_7 : має стійкі зв`язки з представниками ЗСУ в тому числі серед вищого офіцерського складу, які можуть надати необхідні засоби та забезпечити вплив на свідків з числа військовослужбовців ЗСУ у вказаному провадженні, потерпілих та знищення доказів; є військовослужбовцем з числа старшого офіцерського складу та обіймає посаду заступника командира НОМЕР_2 окремого розвідувального-ударного батальйону армійського корпусу сухопутних військ Збройних Сил України та має військове звання майор, що може зумовити вплив на свідків з числа військовослужбовців ЗСУ, потерпілих у вказаному провадженні та знищення доказів.

Слід також зазначити, що свідки, переважно, є військовослужбовцями військової частина НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 обіймає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_3 .

Отже постає питання яким чином він може чинити тиск на осіб, які, проходять службу в іншій військовій частині і підпорядковані іншим особам, доказів знайомства яких із ОСОБА_7 органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в клопотанні не зазначено.

Більш того, сторона захисту вкотре звертає увагу на те, що з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти минуло 2 місяці і протягом вказаного строку ОСОБА_7 не здійснював спроб впливу на свідків.

Враховуючи те, що з 10.05.2024 обставини, якими було обґрунтовано наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінилися, захисник вважає повторні аналогічні доводи сторони обвинувачення безпідставними.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином захисник вказує, що ОСОБА_7 було порушено обов`язки, покладені на нього судом, оскільки слідчий чи прокурор не викликали ОСОБА_7 після звільнення з ДУ Харківським слідчий ізолятор, а також обвинувачений не змінював свого місця проживання. Так 24.05.2024 ОСОБА_7 отримав дозвіл на виїзд за межі м. Києва, у зв`язку із чим мав право виїхати у АДРЕСА_1 , 28.05.2024 ОСОБА_7 отримав наказ командира військової частини, у відповідності до якого повернувся за місцем проживання у м. Київ для постановки на облік ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 .

Крім того, сторона захисту усвідомлює зацікавленість прокурора у особистому житті обвинуваченого ОСОБА_7 , однак зауважує, що відносини останнього із військовою частиною є адміністративно-правовими за своїм характером і не мають жодного відношення до кримінального провадження, обвинувальний в рамках якого вже перебуває на стадії судового розгляду.

Стороною обвинувачення постійно стверджується про якесь штучне затягування процесу, перешкоджання, водночас, приховується факт того, що через якість кримінального провадження умови його розгляду стають все більш тяжчими, причиною відкладення судових засідань по справі є не дії ОСОБА_7 , а якість кримінального провадження, від розгляду якого відмовилось більшість суддів Харківського апеляційного суду.

Отже, на теперішній час прокурором не наведено об`єктивних доказів наявності жодного із зазначених ним ризиків у клопотанні про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Заслухавши прокурорів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав заперечення свого захисника, його захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 , яка підтримала позицію свого колеги та дослідивши матеріали, надані стороною захисту, та клопотання, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою без визначення розміру застави слід відмовити з огляду на наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, передбачено ст. 183 КПК України.

Частина 2 ст. 177 КПК України наголошує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу, випливає зі змісту ст. 178 цього Кодексу. Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, які застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, в рішенні від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» ЄСПЛ зазначив, що «відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2023».

Суд, розглядаючи питання доцільності зміну запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченому, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинувачених, в тому числі і право на отримання ОСОБА_7 кваліфікованої медичної допомоги, враховуючи наявність у підозрюваних міцних соціальних зв`язків, вік і стан здоров`я обвинуваченого, його репутацію, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки та доведеність прокурором ризиків, зазначених у клопотанні про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , приходить до наступного.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років позбавленням волі, а відтак, з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. ст. 177, 194 КПК України, в частині наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є дійсними та не відпали на теперішній час. Однак існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає недоведеним з огляду на наступне.

В частині ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в судовому засіданні встановлено, що військова частина, в якій вказані особи проходили службу на час допиту, на теперішній час розформована, свідки продовжують проходити військову службу у інших військових частинах, в тому числі таких, які ведуть активні бойові дії, що фактично виключає можливість здійснення на них впливу, оскільки для цього необхідно встановити місця дислокацій військових частин, в яких проходять службу свідки, отримати можливість особистого спілкування із вказаними особами та під час такого спілкування здійснювати на них вплив, що можна виключити у разі обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, із покладенням на них відповідних процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 (є особою з інвалідністю ІІ групи), має чисельні поранення, отримані під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (має реєстрацію та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , має дружину та двох дітей, непрацездатних осіб на утриманні: матір - особу з інвалідністю ІІІ групи, тещу); наявність постійного місця проходження військової служби (військовослужбовець, заступник командира НОМЕР_4 окремого розвідувально-ударного батальйону НОМЕР_5 армійського корпусу сухопутних військ Збройних Сил України); репутацію підозрюваного ОСОБА_7 (наявність статусу Ветеран військової служби), відзнаки Президента України «ЗА УЧАСТЬ В АНИТЕРОРИСТИЧНІЙ ОПЕРАЦІЇ», учасника бойових дій, ордену ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІІ ступенів, медалі «ЗА ВІЙСЬКОВУ СЛУЖБУ УКРАЇНІ», медалі «ЗАХИСНИКУ ВІТЧИЗНИ», неодноразова участь у бойових завданнях, спрямованих на відсіч агресії російської федерації), покази допитаних в судовому засіданні свідків; відсутність судимостей, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п.3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на цей час є недоведеними, при цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Та враховуючи поведінку обвинуваченого, який не порушив жодного разу своїх обов`язків, та те, що він проходить службу, суд рахує необхідним змінити йому обов`язки.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196-198, 315, 350,368, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволені клопотання прокурора про зміну обраного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -