Провадження №1-кп/523/1431/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2024

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000564 по звинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олешки Олешківського району Херсонської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, відносно якого 19.07.2024 до Приморського районного суду міста Одеси направлено обвинувальний акт за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.263 ч.2 КПК України;

Встановив:

Судом встановлено, що відповідно до додатку № 1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, чи холодної зброї, здійснюється на підставі передбачених Законом дозволів.

Незважаючи на вимоги вищевказаних нормативних актів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно у липні 2024 року (більш точний час в ході досудового розслідування не вдалось встановити) знаходячись на території Слобідського кладовища в м. Одесі, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи про відсутність у нього передбаченого Законом дозволу, з мотивів забезпечення самозахисту, незаконно придбав, шляхом привласнення знайдений ним кастет, який належить до контактної холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом, який в подальшому став зберігати при собі до 12:50 годин 16.08.2024.

У подальшому , в період часу з 12:50 до 12:54 годин 16.08.2024, співробітниками поліції проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого у ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено кастет, який належить до контактної холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , надав суду наступні покази, що у липні 2024 року, у м. Одесі, знайшов кастет та почав його зберігати при собі у сумці, для особистої оборони. У скоєному щиро кається, жалкує, просив суд його сурово не карати.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.263 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 263 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння, які містять склад злочину, передбаченого ч.2ст.263 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 , у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , раніше не судимий, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення - відсутні, працює не офіційно, є тимчасово переміщеною особою з м.Херсон, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі із застосуванням іспитового терміну.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирався.

Процесуальні витрати у сумі 1514 ( одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок, стягнути з засудженого ОСОБА_4 - на користь держави.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 23.08.2024 року - скасувати.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.76, КК України, покласти на ОСОБА_4 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирався.

Процесуальні витрати у сумі 1514 ( одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок, стягнути з засудженого ОСОБА_4 - на користь держави.

Речові докази : кастет, який було вилучено 16.08.2024 в ході огляду місця події біля будинку АДРЕСА_2 та поміщено до камери зберігання доказів у ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - знищити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 23.08.2024 року - скасувати.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апелляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя: ОСОБА_1