Справа № 562/3670/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

31.10.2024 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000156, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Озерко Рівненської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 08 квітня 2024 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.309 КК України із застосування ст75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.337 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним та зобов`язаним стати на військовий облік відповідно до абзацу 8 п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отримавши 18 жовтня 2024 року о 11:45 годині під особистий підпис попередження від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_4 про необхідність прибуття о 10:00 годині 22 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_3 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних, умисно, з метою ухилення від постановки на військовий облік, не маючи поважних причин для неявки, 22 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік не з`явився, чим ухилився від військового обліку.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.337 КК України, як ухилення військовозобов`язаного від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною.

Вищезазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України судом не досліджувались з огляду на те, що такі обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 в присутності захисника-адвоката ОСОБА_5 надав письмову заяву, відповідно до якої він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.337 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні за відсутності учасників судового провадження, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження вироку, передбаченими ч.2 ст.302 КПК України. У своїй заяві обвинувачений також вказав, що не заперечує проти застосування відносно нього покарання у виді штрафу мінімального значення, визначивши окреме виконання покарання за попереднім вироком.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

Згідно ч.2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

За вказаних обставин сторони кримінального провадження у судове засідання не викликалися та фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється (ч.4 ст.107 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.337 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена повністю.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий.

Зокрема, вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 роки, і це нове кримінальне правопорушення він вчинив після постановлення вказаного вироку.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

У випадку призначення остаточного покарання за сукупністю покарання за новим вироком з невідбутим покаранням або його частиною за попереднім вироком, яке з огляду на вимоги ч.3 ст.72 КК України складанню з іншими покарання не підлягає, суд має ухвалити рішення про самостійне виконання саме покарань, а не вироків, оскільки за таких умов вказівка на самостійне виконання вироків суперечитиме положенням як ст.71 КК України, так і ст.72 КК України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі №686/18398/22.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

А тому, призначення покарання за ч.1 ст.337 КК України у виді штрафу буде відповідати тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у справи відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370-374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.337 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі строком 1 /один/ рік та штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Згідно ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн., виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обрати.

Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Документи кримінального провадження №0000156 залишити в матеріалах кримінальної справи протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: