печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

01.08.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000619 від 17.08.2022, яке тимчасово вилучено 05.07.2024 під час особистого обшуку затриманого, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання представник органу досудового розслідування та особа, щодо якої розглядається клопотання про арешт майна, не з`явились, про місце і час розгляду клопотання повідомлені належним чином. Слідчий через подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, встановив наступні обставини і прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, Головне слідче управління Державного бюро розслідувань здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000619 від 17.08.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 332 Кримінального кодексу України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною четвертою статті 358, частиною першою статті 366, частиною другою статті 332, частиною третьою статті 332, частиною четвертою статті 358, частиною третьою статті 209, частиною третьою статті 357 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ТИП Б) відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, є службовою особою, оскільки обіймає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

У невстановлений слідством час, але не пізніше 23.06.2024 у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виник умисел на незаконний перетин державного кордону, без проходження прикордонного, митного та інших видів контролю.

Розуміючи, що реалізацію вказаного умислу можливо здійснити виключно за наявності попередньої домовленості з службовими особами Державної прикордонної служби України, ОСОБА_6 розпочав пошук осіб з числа керівного складу працівників Державної прикордонної служби України.

Як зазначає слідчий, в подальшому, за невстановлених обставин та у невстановлений час, ОСОБА_6 , маючи на меті незаконно перетнути державний кордон України, усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є службовою особою Державної прикордонної служби України, запропонував останньому вчинити дії, з використанням свого службового становища, щодо його незаконного переправлення через державний кордон України.

При цьому, ОСОБА_6 , за невстановлених обставин, довів до ОСОБА_5 свій план, який полягав у перетині державного кордону України за анкетними даними третьої особи та з використанням втраченого паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Переконавши у невстановлений час та спосіб ОСОБА_5 вчинити дії щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, вони спільно визначили дату вчинення кримінального правопорушення під час виконання ОСОБА_5 службових обов`язків у період служби особового складу його відділення у складі зміни прикордонних нарядів.

Після цього, ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено, на виконання досягнутої із ОСОБА_5 домовленості, перебуваючи на Центральному залізничному вокзалі за адресою м. Київ, Вокзальна площа, 1 у невстановлений спосіб потрапив до поїзда АДРЕСА_1 (Республіка Польща), де розмістився у останньому купе 13 вагона вказаного поїзда.

Реалізуючи умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, без проходження останнім прикордонного, митного та інших видів контролю, достовірно знаючи порядок проведення такого контролю та розуміючи, що в разі пред`явлення ОСОБА_6 втраченого паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , його буде викрито прикордонним нарядом перевірки документів, ОСОБА_5 , перебуваючи 24.06.2024 о 03:55 на службі в пункті пропуску «Ягодин» поблизу адміністративного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 зайшов до поїзда АДРЕСА_1 (Республіка Польща) та підійшов до останнього купе 13 вагона вказаного поїзда, в якому перебував ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_5 , дочекавшись, коли до вказаного купе підійшла його підлегла - інспектор прикордонної служби 1 категорії третьої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби Ягодин» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_8 , котра проводила перевірку паспортних документів осіб, які слідують через державний кордон України, будучи службовою особою, протиправно використовуючи своє службове становище, надав вказівку останній не заходити до останнього купе вагону АДРЕСА_3 (Республіка Польща), запевнивши її, що з метою встановлення дійсності паспортних документів та належності їх громадянину, який їх пред`являє, особисто перевірив паспортні та підтверджуючі документи громадян, які знаходяться у даному купе.

Після цього, ОСОБА_5 особисто передав ОСОБА_8 для проходження паспортного контролю, паспортні документи громадян, які знаходилися у останньому купе поїзда № 19 К сполученням м. Київ (Україна) -м. Хелм (Республіка Польща), в тому числі надав ОСОБА_8 одержаний від ОСОБА_6 паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , який було втрачено останнім не пізніше 22.05.2022 та який використовував ОСОБА_9 для перетину державного кордону України.

У свою чергу, ОСОБА_8 , не будучи обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_5 та не знаючи, що ОСОБА_6 з метою встановлення дійсності та належності відповідній особі для перевірки надано втрачений паспорт іншої особи - ОСОБА_7 , виконуючи вказівку ОСОБА_5 , оскільки перебувала у його підпорядкуванні, отримавши вищевказані документи здійснила перевірку на наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Не виявивши за паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон вказаної особи, ОСОБА_8 , не будучи обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , внесла відомості до відповідної бази даних про перетин державного кордону України ОСОБА_7 та передала ОСОБА_5 зазначений паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_5 , приблизно о 04:00 24.06.2024, перебуваючи в пункті пропуску «Ягодин» поблизу адміністративного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , повернувся до останнього купе поїзда АДРЕСА_1 (Республіка Польща), в якому перебував ОСОБА_6 та, передавши останньому паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , надав можливість ОСОБА_6 перетнути державний кордон України за документами іншої особи - ОСОБА_7 .

Таким чином, слідством установлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи приблизно о 04:00 24.06.2024 в пункті пропуску «Ягодин» поблизу адміністративного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , без проходження прикордонного, митного та інших видів контролю, використавши втрачений паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , незаконно переправив ОСОБА_6 через державний кордон України.

05.07.2024 о 08:45 ОСОБА_5 затримано на підставі абзацу 6 частини першої статті 615 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з наявністю обґрунтованих обставин, які дають підстави вважати, що можлива втеча останнього з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Під час затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_5 під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «IPHONE 15» (пароль доступу до якого ОСОБА_5 відмовився надавати), який поміщено до сейф-пакету В1010378.

Цього ж дня, 05.07.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю с. Тютюнники Чуднівського району Житомирської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , громадянину України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Слідчий в клопотанні зазначив, що враховуючи, що зазначене майно вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_5 під час затримання останнього, це свідчить про володіння, користування та розпоряджання підозрюваним ОСОБА_5 вказаним майном.

У зв`язку із тим, що у телефоні ОСОБА_5 , вилученому під час особистого обшуку останнього, може міститися інформація про обставини вчинення злочину, інших осіб, причетних до вчинення злочину, тобто відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вказаний телефон постановою слідчого від 06.07.2024 визнано речовим доказам у кримінальному провадженні.

За таких обставин, інформація, яка міститься у телефоні, який було вилучено під час затримання ОСОБА_5 може бути використана для доказування пов`язаності та встановлення інших осіб, які вчинили зазначене кримінальне правопорушення.

Водночас, у зв`язку із відмовою ОСОБА_5 надати пароль доступу до свого мобільного телефону, орган досудового розслідування позбавлений можливості провести його огляд, тому виникла необхідність у проведенні судової комп`ютерно-технічної експертизи.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, яке вилучено 05.07.2024 під час особистого обшуку затриманого, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 26, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів, яке було вилучено 05.07.2024 під час особистого обшуку затриманого, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме:

- мобільний телефон «IPHONE 15», який поміщено до сейф-пакету В1010378, з позбавленням права відчуження, розпорядження, користування.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1