У Х В А Л А
про відмову в скасуванні арешту на майно
Справа № 936/192/23
Провадження № 1-кс/936/105/2024
16.09.2024 року смт. Воловець
Представник заявника в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, із підстав та мотивів наведених у такому.
Заступник начальника - начальник слідчого відділення ВП №2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання про скасування арешту на майно заперечив, оскільки вказані земельні ділянки визнано речовими доказами у кримінальному провадженні і потреба в такому арешті не відпала та враховуючи те, що є необхідність у проведенні ряду слідчих дій, а саме тимчасових доступів до речей і документів та проведенні почеркознавчих експертиз, які мають важливе значення для даного кримінального провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав позицію слідчого та вважає, що скасування арешту майна на даний час є передчасним.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає відхиленню з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчий суддя зауважує, що інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
У відповідності ч.9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності.
У постановах Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Європейського Суду від 24.03.2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації» судом наголошується на тому, що найперша та найбільш суттєва вимога ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів.
Слідчим суддею зясовано, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, воно не завершене, що свідчить про існування потреби в подальшому застосуванні цього заходу. Тобто скасування арешту вказаних земельних ділянок може призвести в подальшому до неефективного проведення та закінчення досудового розслідування.
Поряд з цим слідчий суддя зауважує, що накладений арешт на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.
Тож на даному етапі скасування арешту, накладеного на вказані земельні ділянки, є передчасним.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність визначених ст. 174 КПК України підстав для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 05.04.2023 року, тому клопотання про скасування арешту майна, задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 174, 371, 372, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1