Справа №577/912/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1153/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гути, Конотопського району, Сумської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним за ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , відповідно якої, останній просить вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.04.2024 змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині рішення про застосування ст. 75 КК України.

Викласти вирок в частині застосування ст. 75 КК України в наступній редакції: «На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 01 рік, якщо він впродовж іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення. В решті вирок залишити без змін».

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним за ст. 309 ч. 1 КК України і призначено покарання 01 рік обмеження волі.

Згідно ст.ст. 75-76 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням терміном на 01 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2271 грн. 84 коп. витрат за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 зазначає про те, що аналізуючи положення ст. 12 КК України, слідує, що поняття «кримінальне правопорушення» є ширшим за поняття «злочин», оскільки включає в себе також і «кримінальні проступки», у зв`язку з чим можна дійти висновку, що законодавець навмисно застосовує в ст. 75 КК України саме визначення «кримінальне правопорушення» з метою забезпечення належної пост кримінальної поведінки засуджених та запобіганню вчиненню нових кримінально караних протиправних діянь.

Однак, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд застосовуючи положення ст. 75 КК України та звільняючи ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді 01 року обмеження волі, визначив умовою для такого звільнення - не вчинення обвинуваченим протягом іспитового строку нового злочину, тим самим застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не визначив такою умовою - не вчинення обвинуваченим упродовж іспитового строку нового кримінального правопорушення, чим не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 20.11.2023 обвинувачений ОСОБА_8 домовився через соціальну мережу "Телеграм" з невстановленою досудовим розслідуванням особою про покупку психотропної речовини за 600 грн. 21.11.2023 р. близько 08 год. біля опори залізничного мосту по пр. Миру в м. Конотопа обвинувачений за домовленістю, підібравши згорток обмотаний липкою стрічкою, в якому знаходився зіп-пакет з речовиною білого кольору, незаконно придбав 0,7276 г. психотропної речовини - PVP, яку став зберігати при собі без мети збуту. Цього ж дня о 10.11 год. біля буд. АДРЕСА_2 підсудний під час огляду місця події добровільно видав працівникам поліції згорток з зіп-пакетом з речовиною білого кольору, яка є психотропною речовиною PVP масою 0,7276 г.

Дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Розгляд апеляційної скарги було проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , який належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, про що свідчить наявне в справі поштове повідомлення, до суду не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходила і його участь в судовому засідання колегія суддів не визнає обов`язковою.

Тому, заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги та просив вирок суду змінити, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновки суду в частині виду та розміру призначеного покарання, а також про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, термін іспитового строку та покладені відповідно до ст. 76 КК України обов`язки зі зазначених підстав, апелянтом також не оскаржуються.

У той же час колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, які апелянт пов`язує саме з посиланням суду в резолютивній частині вироку на умову звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового «злочину» замість «кримінального правопорушення».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Як прямо передбачено ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Статтею 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, відтак, поняття кримінального правопорушення є ширшим, ніж злочин, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Положенням ч. 3 ст. 75 КК України передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Зі змісту вироку встановлено, що при застосуванні положень ст. 75 КК України та звільненні обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, суд у вироку на виконання вимог ч. 3 ст. 75 КК України зазначив тривалість іспитового строку та передбачені ст. 76 КК України обов`язки, які покладає на обвинуваченого.

Одночасно суд у вироку вказав і про умови звільнення обвинуваченого від відбування покарання, помилково зазначивши про можливість такого звільнення у разі, якщо засуджений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, замість кримінального правопорушення.

Системний аналіз наведених норм КК України дозволяє зробити висновок про те, що у разі вчинення засудженим в період іспитового строку нового кримінального правопорушення, незалежно від того, чи це буде новий злочин чи кримінальний проступок, у даному та інших випадках застосовуватися будуть норми закону України про кримінальну відповідальність, які будуть діяти на час вчинення цього діяння, а не судове рішення, в якому помилково зазначено про звільнення від відбування покарання при не вчиненні обвинуваченим протягом іспитового строку нового злочину, замість кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, допущена судом першої інстанції помилка не могла призвести до покращення процесуального становища обвинуваченого, а тому, за наслідками розгляду апеляційної скарги заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону колегія суддів вважає за необхідне ухвалити рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу лише частково, змінивши вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_8 в частині формулювання рішення суду щодо звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України шляхом виключення з резолютивної частини вироку посилання суду на умову звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, а саме, не вчинення ОСОБА_8 нового «злочину».

Згідно з п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до положень п.4) ч.1 ст.409 та п.1) ч.1 ст.413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Зазначена зміна вироку суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Окрім цього, колегія суддів зазначає про те, що оскільки умови звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання регламентовані законом України про кримінальну відповідальність, відповідно вказане не позбавляє суд можливості додатково не вказувати їх у вироку.

Вимоги апелянт про зміну вироку суду та викладення його в частині застосування ст.75 КК України в такій редакції:«на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 01 рік, якщо він впродовж іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення», колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 порушує питання про збільшення обсягу умов для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, що формально погіршує становище, тому це можливе лише шляхом ухвалення нового вироку.

Аналогічний підхід викладено в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2022 року (справа №754/1465/21, провадження № 51-4184км21).

З урахуванням встановленого під час апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенні.

Керуючись ст.ст.404,405,407,408,409,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайоного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , яким останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, змінити.

Рішення суду щодо звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням викласти в наступній редакції: «На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік із покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4