Провадження № 11-кп/824/4777/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000066 від 31.03.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миропілля Краснопільського району Сумської області, громадянина України, українця, маючого спеціальне звання «майор міліції», колишнього начальника Балаклавського РВ УМВС України в м. Севастополі, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 111 (в редакції закону від № 2341-III від 05.04.2001) ККУкраїни до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі;

призначено для ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального звання «полковник міліції»;

строк відбуття покарання для ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання та приведення вироку до виконання;

залишено застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до звернення вироку до виконання.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до змісту якої він урочисто присягнув залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Наказом Міністерства внутрішніх справ України його було призначено на посаду начальника Балаклавського РВ УМВС України в м. Севастополі.

У подальшому, в лютому-березні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не встановленими слідством особами ОСОБА_8 запропоновано перейти до незаконно створеного « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яке увійшло до складу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та стати керівником незаконно утвореного « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

ОСОБА_8 , будучи громадянином України, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою рф « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та призначення ОСОБА_9 на посаду «временно исполняющим обязанности министра» незаконно створеного « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також проведения на території АР Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу російської федерації, маючи на меті сприяти представникам російської федерації у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території АР Крим погодився на незаконну пропозицію продовжити роботу керівником незаконно утвореного « ІНФОРМАЦІЯ_5 », без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України.

Допомога ОСОБА_8 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів внутрішніх справ російської федерації та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування вказаного зазначив, що докази, покладені в основу обвинувального вироку, є недопустимими, на що він звертав увагу, заявляючи відповідні клопотання в судовому засіданні, однак суд не їм дав жодної оцінки. Крім того, поклавши такі докази в основу свого рішення, суд не зазначив, що кожен з перелічених доказів доводить, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також захисник вказав про те, що суд дослідив лише копії деяких документів, без дослідження їх оригіналів, що порушує ч. 3 ст. 99 КПК України, а протоколи огляду електронних відомостей в мережі Інтернет від 07.12.2022, 17.05.2023 року слід визнати недопустимими доказами, оскільки проведення огляду електронних відомостей з вебресурсів має здійснюватися лише слідчим та прокурором, а не оперативними працівниками, та із залученням спеціаліста, чого зроблено не було. Також вказав на те, що відсутні переконливі докази того, що особа, яка зображена на публікаціях, які долучені до протоколу огляду від 07.12.2022 та від 17.05.2023, є саме ОСОБА_8 , оскільки портретознавча експертиза в матеріалах кримінального провадження відсутня, хоча жодних перешкод у її проведенні орган досудового розслідування не мав. Відтак вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зібраними у кримінальному провадженні доказами поза розумним сумнівом не підтверджується, а тому просив оскаржуваний вирок змінити, закривши кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який уточнив вимоги апеляційної скарги та просив суд оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Так, відповідно до вимог п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, статей 91, 94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, встановлена судом на підставі оцінки і аналізу доказів, які повно і всебічно були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 суд дійшов на підставі аналізу фактичних даних, що містяться у витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000066 від 31.03.2023 року; постанові про виділення матеріалів досудового розслідування від 31.03.2023, якою з матеріалів кримінального провадження № 0001114 від 11.04.2017 виділено в окреме провадження № 0000066 матеріали щодо підозри ОСОБА_8 у вчиненні діяння, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України з додатком у вигляді опису матеріалів; копії повідомлення заступника начальника Департаменту захисту національної державності СБУ ОСОБА_10 від 06.04.2017 року, відповідно до якого Департаментом в ході проведення контррозвідувальних та оперативно-розшукових заходів встановлено, що ряд громадян України які, згідно із т.зв. «Кратким справочником телефонов сотрудников МВД по Республике Крым», є діючими співробітниками незаконно створеного правоохоронного органу на території тимчасово окупованої території АР Крим та у лютому-березні 2014 року, будучи працівниками МВС України та ГУ МВС України в АР Крим сприяли РФ в анексії АР Крим та в подальшому перейшли на службу до органів поліції окупанта; копії листа начальника Департаменту захисту національної державності СБУ ОСОБА_11 від 30.01.2017 № 5/3/4-1557, яким останній надіслав отриманий оперативним шляхом « ОСОБА_12 справочник телефонов сотрудников Министерства внутренних дел по республике Крым»; Кратком справочнике телефонов сотрудников Министерства внутренних дел по республике Крым по состоянию на 23.01.2016; копії листа заступника начальника Департаменту кіберполіції Національної поліції України ОСОБА_13 № 844/38/03-2016 від 16.03.2016, яким останній повідомляє, що на адресу Департаменту кіберполіції Національної поліції України надійшло доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України та в результаті проведеного моніторингу мережі загального доступу Інтернет було виявлено статті, аккаунти соціальних мереж колишніх працівників ГУМВС України в АР Крим та ГУМВС України в м. Севастополь, котрі перейшли на роботу до незаконно створених органів поліції по Республіці Крим та м. Севастополю. Серед переліку, зазначеному у листі наявна інформація стосовно ОСОБА_8 ; додатку № 24 до копії листа заступника начальника Департаменту кіберполіції Національної поліції України ОСОБА_13 № 844/38/03-2016 від 16.03.2016, який являє собою статтю на російській мові, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_8 принаймні до 10.10.2014 займав посаду «начальника отдела по Гагаринскому району города Севастополя»; копії наказу Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_14 № 1137 о/с від 23.06.2014, яким ряд осіб звільнено у запас (із постановленням на військовий облік) за порушення дисципліни, на підставі п. 64 «є» Положення про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, зокрема полковника міліції ОСОБА_8 звільнено з посади Балаклавського районного відділу Управління МВС України в м. Севастополі; копії листа начальника Департаменту захисту національної державності СБУ ОСОБА_11 №5/3/4-10488 від 08.06.2016, яким останній надав список осіб працівників ГУ МВС України в АР Крим та УМВС в м. Севастополі, які у 2014 році звільнені зі служби в органах внутрішніх справ наказами МВС України, з додатком у вигляді таблиці, в якій наявний також і ОСОБА_8 ; протоколі огляду від 07.12.2022, яким здійснено огляд електронних відомостей, розміщених у загальному доступі на веб-ресурсі, де за відповідним посиланням висвітлено публікацію: « ОСОБА_15 и ОСОБА_16 награждены знаком отличия « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також оглянуто публікацію на веб-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_8 », де за відповідним посиланням висвітлено публікацію « ОСОБА_17 взяли на горячем начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 », яка розміщена 19.01.2019; листі слідчого-криміналіста 2 відділу СУ ГУ ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_18 від 30.03.2023 № 76/4/28-305, в якому останній повідомив, що вжитими заходами встановлено осіб, які будучи проросійсько налаштованим громадянами України, бажаючи допомогти у проведенні підривної діяльності проти України та зробити свій внесок у створенні та функціонуванні в АР Крим системи органів державної влади російської федерації, діючи на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України в інтересах російської федерації вступили до лав так званого Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим, чим посилили сталу окупацію кримського півострова та функціонування незаконно створеної системи органів внутрішніх справ на тимчасово окупованій території АР Крим, зокрема серед вказаних осіб наявні відомості щодо ОСОБА_8 ; протоколі огляду від 17.05.2023, яким слідчий-криміналіст ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_19 оглянув низку публікацій в мережі інтернет, в яких відображено діяльність ОСОБА_8 у якості начальника «Балаклавского районного отдела милиции Севастополя» у період після початку тимчасової окупації АР Крим російською федерацією; листі заступника Керівника Офісу Президента України ОСОБА_20 від 18.05.2023 № 45-01/496, відповідно до якого матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно із поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили та інших доказах.

Крім того, враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджені матеріали, що підтверджують заходи, які були вжиті щодо дотримання прав ОСОБА_8 як підозрюваного та щодо повідомлення його як обвинуваченого про вчинення стосовно нього процесуальних дій та забезпечення правом на захист, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 374 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття судового рішення. Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що суд не надав належної оцінки його клопотанням про недопустимість доказів, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки суд у вироку вказав, що вважає, що всі зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, а також такими, що узгоджуються між собою.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону від № 2341-III від 05.04.2001), а саме як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України у виді надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга захисника не містить будь-яких доводів на обґрунтування підстав закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, передбачених ст. 284 КПК України.

Щодо доводів захисника про порушення судом ч. 3 ст. 99 КПК України, а саме через дослідження копій деяких документів, без дослідження їх оригіналів, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що докази, які покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , на підставі постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 31.03.2023 року виділені у копіях з матеріалів кримінального провадження № 0001114 від 11.04.2017 у окреме провадження № 0000066 з додатком у вигляді опису матеріалів (а.с. 7-11, том 2), що цілком пояснює наявність в матеріалах справи копій відповідних документів, а тому вирішуючи питання щодо допустимості таких доказів, колегія суддів зазначає, що положення ч. 3 ст. 99 КПК України хоч і зобов`язують сторону кримінального провадження надати суду оригінал документа, однак в цій ситуації таке порушення прямо не вплинуло на отримання доказу та не порушило фундаментальні права і свободи обвинуваченого. Крім того, за змістом ч. 7 ст. 99 КПК України сторона зобов`язана надати іншій стороні можливість оглянути або скопіювати оригінали документів, зміст яких доводився у передбаченому цією статтею порядку, однак захисником питання щодо ознайомлення з оригіналами документів не ставилось.

Також колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи доводи апеляційної скарги захисника про те, що протоколи огляду електронних відомостей в мережі Інтернет від 07.12.2022, 17.05.2023 року слід визнати недопустимими доказами, оскільки проведення огляду електронних відомостей з вебресурсів має здійснюватися лише слідчим та прокурором, а не оперативними працівниками, та із залученням спеціаліста, чого зроблено не було.

Як вбачається з протоколів огляду електронних відомостей в мережі Інтернет від 07.12.2022 року та від 17.05.2023 року, обидві слідчі дії були проведені за участю спеціалістів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , яким роз`яснені їхні права, передбачені ч. 4, 5 ст. 71 КПК України та які поставили свій підпис за результатами проведення вказаного огляду (а.с. 99-107, 117-131 том 2). Крім цього, огляд електронних відомостей з вебресурсів від 17 травня 2023 року було здійснено слідчим-криміналістом 2 відділу слідчого управління ГУ СБУ в АРК старшим лейтенантом ОСОБА_19 (прокол огляду від 17.05.2023 року), а огляд електронних відомостей з вебресурсів від 07.12.2022 року здійснено старшим оперуповноваженим в ОВС ДВБ НП України майором поліції ОСОБА_23 на підставі доручення № 4981 від 11.08.2022, що не є порушенням закону та свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження портретознавчої експертизи, яка б підтвердила, що особа, яка зображена на публікаціях, які долучені до протоколу огляду від 07.12.2022 та від 17.05.2023, є саме ОСОБА_8 , колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки сторона захисту не була позбавлена права звернутись до суду із відповідним клопотанням, однак такого права не реалізувала, поруч з цим відсутність проведеної портретної експертизи по зображенням на публікаціях, які долучені до протоколу огляду від 07.12.2022 та від 17.05.2023, не впливає на доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, з урахуванням усіх зібраних та досліджених доказів, які у своїй сукупності доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні ним зазначеного кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону через не зазначення судом, що доводить кожен з перелічених ним доказів, які покладені в основу свого рішення, колегія суддів хоч і вважає порушенням вимог ст. 370, 374 КПК України, але воно не спростовує загальний висновок суду першої інстанції, який зроблений за результатами судового розгляду, щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні «поза розумним сумнівом». Крім того, як вбачається з вироку, суд хоч і не зазначив, що доводить кожен з перелічених ним доказів окремо, які покладені в основу його рішення, однак суд вказав про зроблені ним загальні висновки за результатами оцінки наведених доказів, а саме те, що громадянин України ОСОБА_8 у період окупації АР Крим по день звільнення з посади, тобто з 20 лютого 2014 року по 23 червня 2014 року, формально-юридично займаючи посаду начальника Балаклавського РВ УМВС України в м. Севастополі та не будучи у встановленому законами України порядку звільненим з цієї посади, зайняв посаду керівника незаконно утвореного «Отдела МВД по Гагаринскому району города Севастополя», без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України, тим самим прийнявши на себе на окупованій території України повноваження працівника правоохоронного органу іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію, а також висновки щодо здійснення ОСОБА_8 за таких умов «правоохоронної діяльності» в інтересах РФ, що свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України, оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних правоохоронних органів РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання ним допомоги РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4