Справа № 645/3268/23
Провадження № 1-кп/645/80/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

перекладачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, розлученого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, який є особою з інвалідністю ІІ групи, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.05.2023, приблизно о 14 годині 40 хвилин, знаходячись у приміщенні кухні будинку розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись с заду колишньої співмешканки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у той час поралась по господарству, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті і бажаючи їх настання, лезом кухонного ножа, який тримав у правій руці, наніс останній один удар у задню поверхню грудної клітини зліва, на рівні 3-4 міжребер`я, далі одразу, після того, як ОСОБА_7 повернулась до нього обличчям, знову діючи умисно, продовжуючи реалізовувати раніше виниклий умисел на вбивство, наніс ОСОБА_7 ще два удари лезом кухонного ножа, який тримав у правій руці, в область плеча та в область передпліччя правої руки, після чого ОСОБА_7 , рятуючись від противоправних дій покинула приміщення будинку та звернулася за допомогою до місцевих мешканців, які у свою чергу вжили заходів для її госпіталізації до медичної установи, де останній була надана кваліфікована медична допомога.

Отже, ОСОБА_6 діючи з прямими умислом, спрямованим на умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причини, що не залежали від його волі.

Внаслідок вищевказаних противоправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження:

проникаюче в плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя;

колото-різані рани правої верхньої кінцівки, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що приблизно 20.05.2023 року близько 14.40 год. Він знаходився по місцю свого проживання в районі приміщення кухні. В цей час його колишня цивільна дружина ОСОБА_7 мила посуд. Раніше вони з потерпілою проживали разом, проте в останній час вона проживає окремо. Навіщо узяв ніж ОСОБА_6 не знає, голова погано «працювала». Ніж належав обвинуваченому, лежав в коридорі. Потерпіла була до нього спиною і він вдарив її ножем з лівої частини спини, оскільки він правша. Близько трьох ударів наніс потерпілій в спину, після цього вона вбігла. ОСОБА_6 вийшов слідом за потерпілою. Коли брав ніж, то ніякої цілі не переслідував, просто не думав, що робив.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї провини, його вина у фактично вчиненому підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими судом доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_6 вони прожили в «цивільному шлюбі» близько 11,5 років. На день подій вона вже проживала окремо. 20.05.2023 року їй зателефонував брат ОСОБА_6 та попросив прийти додому до обвинуваченого прибратися та приготувати їжу. Коли вона була вдома у ОСОБА_6 , то він просив її повернутися до нього. Говорили спокійно, без криків. А ОСОБА_7 стояла до ОСОБА_6 спиною, той він безшумно підійшов і наніс їй удар ножем в спину. Коли ОСОБА_7 розгорнулася, то другий удар прийшовся їй в руку. А коли вона побігла на вулицю, то ОСОБА_6 йшов слідом та кричав їй в слід «Біжи, помирай там». На вулиці потерпілій допомогли сторонні люди, які викликали швидку допомогу. На думку потерпілої ОСОБА_6 хотів її вбити, оскільки вона пішла від нього.

У судовому засіданні 03.09.2024 року суд прийняв відмову прокурора від допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Інші учасники судового розгляду на виклику свідків не наполягали.

З відомостей, що містяться у протоколі огляду місця події від 20.05.2023 року та ілюстрованої таблиці як додатку до нього, а також відомостей, які містяться на диску, де зафіксовано процес проведення даної слідчої дії, встановлено, що 20.05.2023 року в період часу з 17.19 год. по 18.32 год. було проведено огляд приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами огляду було виявлено та вилучено: ніж з речовиною бурого кольору, змив речовини бурого кольору з хвіртки, змив речовини бурого кольору з холодильника, змив речовини бурого кольору з підлоги в кухні, змив речовини бурого кольору з вхідних дверей, лівий тапок з речовиною бурого кольору, 2 відрізки липкої стрічки зі слідами пальців рук (т. 1 а.с. 125-133).

У судовому засіданні був переглянутий відеозапис огляду від 20.05.2023 року (т. 1 а.с. 225).

Ухвалою слідчого судді від 22 травня 2023 року задоволено клопотання про надання дозволу на проведення огляду та надано слідчому дозвіл на проведення огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке у розмірі 48/100 належить ОСОБА_13 та у розмірі 52/100 належить ОСОБА_14 , де зареєстрований ОСОБА_6 , з метою виявлення та вилучення ножа з речовиною бурого кольору, змиву речовини бурого кольору з хвіртки, змиву речовини бурого кольору з холодильника, змиву речовини бурого кольору з підлоги в кухні, змиву речовини бурого кольору з вхідних дверей, лівого тапку з речовиною бурого кольору, 2 відрізків липкої стрічки зі слідами пальців рук. (т. 1 а.с. 141-142).

Відповідно до висновку експерта № 09/270-С/2023 від 22.06.2023 року згідно з представленої медичної документації у громадянки ОСОБА_7 , 1974 р.н., мали місце наступні тілесні ушкодження: проникаюче в плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини зліва з наявністю колото-різаної рани на задній поверхні грудної клітини на рівні 3-4 міжребер?я; колото-різані рани правої верхньої кінцівки (2) . Колото-різані поранення могли виникнути в результаті дії гострого предмета володіючого колюче-ріжучими властивостями і могли бути отримані в строк вказаний в постанові та в медичній документації. За ступенем тяжкості: проникаюче в плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини належить до тяжких тілесних пошкоджень, за, критерієм небезпеки для життя, згідно п.п. 2.1.1.а, 2.1.3.й, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1997р.; колото-різані рани правої верхньої кінцівки належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно з п.п.2.3.1.а, 2.3.3. «Правил…» (т. 1 а.с. 155-156).

Відповідно до висновку експерта 15-12/№345-С/2023 від 28.06.2023 року згідно завіреній ксерокопії довідки КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18»ХМР від 24.05.2023 року, групова приналежність крові громадянки ОСОБА_7 - А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи тампону-змиву з правої ноги підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 1)знайдені сліди крові людини А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 159-162).

Відповідно до висновку експерта 15-12/№349-С/2023 від 24.06.2023 року згідно завіреній ксерокопії довідки КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18»ХМР від 24.05.2023 року, групова приналежність крові громадянки ОСОБА_7 - А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи двох тампонів-змивів, вилучених в ході огляду місця події від 20.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , з поверхні хвіртки (об`єкт № 1, 2 )знайдені сліди крові людини А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 163-166).

Відповідно до висновку експерта № 14/528-С/23 від 07.06.2023 року на капці на ліву ногу (об`єкти №№1,2), вилученого в ході огляду місця події, знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В походження якої від потерпілої ОСОБА_7 не виключається (т. 1 а.с. 157-158).

Відповідно до висновку експерта 15-12/№348-С/2023 від 21.06.2023 року згідно завіреній ксерокопії довідки КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18»ХМР від 24.05.2023 року, групова приналежність крові громадянки ОСОБА_7 - А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи двох тампонів-змивів, вилучених в ході огляду місця події від 20.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , з поверхні хвіртки (об`єкт № 1, 2 )знайдені сліди крові людини А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 167-169).

Відповідно до висновку експерта 15-12/№347-С/2023 від 21.06.2023 року згідно завіреній ксерокопії довідки КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18»ХМР від 24.05.2023 року, групова приналежність крові громадянки ОСОБА_7 - А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи двох тампонів-змивів, вилучених в ході огляду місця події від 20.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , з поверхні підлоги кухні знайдені сліди крові людини А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 171-173).

Відповідно до висновку експерта 15-12/№346-С/2023 від 21.06.2023 року згідно завіреній ксерокопії довідки КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18»ХМР від 24.05.2023 року, групова приналежність крові громадянки ОСОБА_7 - А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи двох тампонів-змивів, вилучених в ході огляду місця події від 20.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , з поверхні холодильника знайдені сліди крові людини А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 175-177).

Відповідно до висновку експерта 15-12/№366-С/2023 від 27.06.2023 року згідно завіреній ксерокопії довідки КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18»ХМР від 24.05.2023 року, групова приналежність крові громадянки ОСОБА_7 - А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи двох тампонів-змивів, вилучених в ході огляду місця події від 20.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наступне: на клинку (об`єкт № 1) знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 179-183).

Судом встановлено, що з метою перевірки та уточнення відомостей, отриманих під час допиту в якості підозрюваного ОСОБА_6 , за участі підозрюваного, його захисника адвоката ОСОБА_5 та перекладача, був проведений слідчий експеримент, за результатами якого 31.05.2023 року складено відповідний протокол, досліджений судом.

Під час слідчого експерименту встановлено наступне: «20.05.2023 ОСОБА_6 перебував вдома. Приблизно в період часу з 14:00 до 15:00 години до нього прийшла його колишня співмешканка ОСОБА_7 . З даною жінкою ОСОБА_6 проживав певний проміжок часу, але з початку травня 2023 року вона додому не приходила. Прийшовши 20.05.2023 року ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_6 , що вона від нього йде. На фоні таких її висловлювань, в момент коли ОСОБА_7 перебувала розвернутою до ОСОБА_6 спиною він взяв у праву руку кухонний ніж, тримаючи його таким чином, що лезо ножа дивилося вниз та наніс їй один удар ножем в область спини зі сторони серця. Після цього вона почала розвертатися до мене через праву сторону та ОСОБА_6 по інерції наніс ще по одному удару в район плеча та передпліччя правої руки. Після цього він побачив як у неї на спині кров та більше ударів не наносив» Під час слідчого експерименту було використано фотокамеру ТМ «Кенон» (т. 1 а.с. 184-187).

Згідно висновку експерта № 09/271-С/2023 від 22.06.2023 року, згідно з медичної документації у громадянки ОСОБА_7 , 1974 р.н., мали місце наступні тілесні ушкодження: проникаюче в плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини зліва з наявністю колото-різаної рани на задній поверхні грудної клітини на рівні 3-4 міжребер?я; колото-різані рани правої верхньої кінцівки (2). Колото-різані поранення могли виникнути в результаті дії гострого предмета володіючого колюче-ріжучими властивостями і могли бути отримані в строк вказаний в постанові та в медичній документації. Показання ОСОБА_6 , дані ним при проведенні слідчого експерименту від 31.05.2023р., в цілому не суперечать наявним слідчого медичним даним в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_7 колото-різаних ран правої верхньої кінцівки. Виходячи з опису ранового каналу проникаючого колото-різаного пораненням грудної клітини зліва ОСОБА_7 слід зазначити, що можливість виникнення за вказаним ОСОБА_6 механізмом - є малоймовірною (т. 1 а.с. 188-189).

Речовими доказами у справі є: ніж з РБК (картонний коробок), змив РБК з хвіртки (паперовий конверт), змив РБК з холодильника (паперовий конверт), змив РБК з підлоги в кухні (паперовий конверт), змив РБК з вхідних дверей (паперовий конверт), лівий тапок з РБК (паперовий конверт), 2 ВЛС зі СПР (полімерний експертний пакет WAR 0068347), труси чоловічі червоного кольору (паперовий конверт), змив на марлевий тампон з правої ноги (паперовий конверт), зразок букального епітелію (паперовий конверт), зріз нігтьових пластин з лівої та правої руки (паперовий конверт) - зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області (т. 1 а.с. 140).

Слідчим 06.07.2023 року був оглянути ніж кухонний, про що складено відповідний протокол, та виявлено, що даний ніж заводського виробництва, з дефектами зносу, що складається з клинка та рукоятки, загальною довжиною 19,2 см. Клинок виконаний з металу сріблясто-сірого кольору, вістря гостре, має односторонню заточку, довжина клинку 8, 4 см, ширина ц середній частині 1, 3 см, ширина біля основи 1, 7 см. Огляд проводився в присутності підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника. Під час огляду ОСОБА_6 зазначив, що даний ніж він впізнає, як ніж, який він використовує по господарству. Саме цим ножем він 20.05.2023 року завдав ударів потерпілій ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 190).

У судовому засіданні 02.05.2024 року був оглянутий такий речовий доказ як ніж кухонний. При огляді зауважень від учасників судового розгляду не надійшло. На огляді решти речових доказів (ножів) сторони кримінального провадження не наполягали.

У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України суд вважає, що вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно зі ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи обвинуваченого в обґрунтування часткового визнання ним своєї провини з підстав відсутності умислу на вбивство потерпілої, суд сприймає критично, оскільки такі пояснення суперечить іншим доказам у кримінальному провадженні, дослідженим судом, в їх сукупності, та на думку суду, обумовлені бажанням обвинуваченого уникнути належної кримінальної відповідальності.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при незакінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є незакінченою та суб`єктивно нереалізованою особа не зробила все необхідне, щоб досягти мети і не вчинила всі дії для досягнення злочинного результату, в силу обставин, що не залежали від її волі, для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Твердження обвинуваченого про відсутність умислу на вбивство потерпілої спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, при допиті потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні остання чітко пояснила про механізм нанесення їй ударів ножем та зауважила, що ОСОБА_6 хотів її саме вбити.

Відповідно до висновку експерта № 09/270-С/2023 від 22.06.2023 року у ОСОБА_7 мало, зокрема, місце проникаюче в плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини зліва з наявністю колото-різаної рани на задній поверхні грудної клітини на рівні 3-4 міжребер?я, тобто удар був нанесений у життєво-важливі органи.

Під час проведення огляду місця події домоволодіння по АДРЕСА_1 20.05.2023 року виявлено та вилучено ніж з нашаруванням бурого кольору, на клинку якого відповідно до висновку експерта 15-12/№366-С/2023 від 27.06.2023 року знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген А, які могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною груповою приналежністю крові, якою могла бути потерпіла громадянка ОСОБА_7 .

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня2018 року у справі № 760/4968/15-к,від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

При оцінці діяння обвинуваченого (з`ясуванні змісту і спрямованості умислу) суд враховує характер, рішучість і динамічність дій, вчинених ОСОБА_6 , їх раптовість для потерпілої, оскільки обвинувачений наніс ножем перший удар зі спини та неочікувано; поведінку до (сварка з потерпілою), під час і після скоєння злочину (не надання потерпілій належної допомоги, намагання переслідувати її по території домоволодіння), локалізацію поранення, механізм його заподіяння, кількість нанесених ударів.

Усе це в сукупності, на думку суду, свідчить про те, що ОСОБА_6 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_7 , проте об`єктивно не зробив все необхідне, щоб досягти своєї мети і не вчинив всі дії для досягнення вказаного злочинного результату, в силу обставин, що не залежали від його волі, для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме через неспинну жагу до життя потерпілої ОСОБА_7 , яка незважаючи на тяжке поранення, скрилася з місця вчинення щодо неї злочину, через що своєчасно отримала медичну допомогу.

Отже, версію захисту щодо відсутності у ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_7 суд визнає неспроможною, оскільки така версія суперечить установленим фактичним обставинам, спростовується доказами по справі, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що у цьому конкретному випадку обвинувачений діяв із прямим умислом на вбивство потерпілої, а твердження обвинуваченого про те, що він не мав мети позбавити потерпілу життя, не спростовують фактичного результату дій ОСОБА_6 внаслідок нанесення ним потерпілій першого удару ножем.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст..15, ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд вважає доведеною.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є активне сприяння у розкритті злочину, захворювання на тяжку хворобу та наявність інвалідності ІІ групи.

Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, має інвалідність ІІ групи, по місцю проживання характеризується задовільно, згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 101 з 08.01.2020 року по 18.01.2020 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні в КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18» з діагнозом «стійкі наслідки перенесеного ішемічного інсульту», згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 6785 з 15.10.2021 року по 28.10.2021 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня № 7» ХМР з діагнозом «повторний ішемічний інсульт», згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 9497 з 14.12.2021 року по 23.12.2021 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні в КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18» з діагнозом «відновний період ішемічного інсульту»; згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 10740, ОСОБА_6 з 16.06.2024 по 14.06.2024 перебував на лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова ХМР» з діагнозом: закрита ЧМТ, забій головного мозку, перелом кісток склепіння черепа тім`яна кістка справа; згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 27892, ОСОБА_6 з 02.07.2024 по 11.07.2024 перебував на лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня № 18» з діагнозом: стійкі наслідки перенесених повторних ішемічних інсультів (т. 1 а.с. 54-60, 191-195).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 286 від 31.05.2023 року ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с. 196-198).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, положенням ст. 69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), необхідно враховувати наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Окрім того, необхідно встановити, що відповідні пом`якшуючі обставини істотно знизили тяжкість вчиненого злочину (див. Постанова ВС у справі № 591/2221/19,(провадження № 51-4503км19)).

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинене, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину та його тяжкість, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, умисну форму вини, конкретні обставини вчиненого злочину та те, що обвинуваченим вчинено замах на злочин, дані про особу обвинуваченого, який має інвалідність і переніс декілька інсультів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого (не заперечував факту нанесення ударів ножем, діяв із ревнощів), а також те, що потерпіла претензій матеріального характеру не має, відмовилася від подання позову, повідомила суд, що простила обвинуваченого та просила його суворо не карати.

Щодо наявності в даній справі, на думку суду, двох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_15 та істотно зменшують тяжкість вчиненого злочину, слід зазначити, що таку обставину, як активне сприяння у розкритті злочину, встановлено на досудовому слідстві, отже сторона обвинувачення розцінила поведінку ОСОБА_15 саме на досудовому слідстві як таку, що активно сприяла у розкритті даного злочину. Підстави сумніватися в такій позиції сторони обвинувачення судом під час розгляду справи не встановлено.

Щодо другої обставини, яка пом`якшує покарання та істотно зменшує тяжкість вчиненого злочину (тяжке захворювання та інвалідність ІІ групи), то вона встановлена судом на підставі ретельного дослідження медичної документації обвинуваченого, який незадовго до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення переніс два ішемічні інсульти, наслідки яких і стали підставою для встановлення ІІ групи інвалідності. Окрім того, за час розгляду справи неодноразово потрапляв до лікарні у зв`язку із тяжкими захворюіваннями.

Відповідно до наявної в мережі «Інтернет» загальнодоступної інформації, ішемічний інсульт (інфаркт мозку) гостре порушення мозкового кровообігу внаслідок дефіциту надходження артеріальної крові до головного мозку, що призводить до його гіпоксії та розвитку ділянок некрозу. Виникає переважно внаслідок оклюзій артерій мозку. Внаслідок інсульту відбувається ушкодження головного мозку, що призводить до раптової втрати певних функцій, які забезпечувала уражена частина мозку. Головний мозок контролює все, що ми робимо, відчуваємо, думаємо чи говоримо, відтак ушкодження частини головного мозку може мати різноманітні наслідки: порушення рухів, чутливості, мови, настрою чи психічних функцій ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Тобто дане захворювання є вкрай тяжким та може потягнути за собою летальні наслідки.

Суд вважає, що зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, істотно знизили тяжкість вчиненого злочину.

Враховуючи викладене вище, суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене, у вигляді 5 років позбавлення волі.

Окрім того, як випливає зі змісту ст. 75 КК України застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначав, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім того, у постанові від 17.10.2019 року у справі № 205/7091/16-к ВС зазначив, що заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить.

З огляду на викладене вище, враховуючи рішення суду про призначення покарання певного виду і розміру, вчинення замаху, а не закінченого особливо тяжкого злочину, враховуючи позицію потерпілої щодо прощення обвинуваченого, особу винного та конкретні обставини справи, зазначені вище; те, що обвинувачений має тяжке захворювання і неодноразово був госпіталізований за час розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, в зв`язку із чим вважає необхідним звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання за даним вироком з випробуванням, із встановленням іспитового строку в межах, передбачених ч. 4 ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілою не заявлено.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 20.05.2023 року (т. 1 а.с. 136-139). Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.05.2023 року до ОСОБА_16 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту (т. 1 а.с.145-149).

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на час розгляду справи втратив дію. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Згідно з положеннями ч.ч.5, 7 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

У строк покарання суд вважає зарахувати час, у період якого, ОСОБА_6 був затриманий з 20.05.2023 року до 23.05.2023 року включно, виходячи зі співвідношення - день за день, а також строк перебування ОСОБА_6 під цілодобовим домашнім арештом з 24.05.2023 року до 19.07.2023 року, виходячи зі співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

У даному кримінальному провадженні питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 26.05.2023 року, якою постановлено накласти арешт на речові докази - ніж з речовиною бурого кольору та лівий тапок з речовиною бурого кольору, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , затриманому 20.05.2023 о 17 годині 19 хвилин та поміщеному до ІВС ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Невельська, 1/32. (т. 1 а.с. 143-144).

Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати за проведення судових експертиз згідно ч. 3 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого, проте у даній справі вони відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У строк покарання зарахувати час, у період якого, ОСОБА_6 був затриманий з 20.05.2023 року до 23.05.2023 року включно, виходячи зі співвідношення одному дню затримання відповідає один день позбавлення волі; а також строк перебування ОСОБА_6 під цілодобовим домашнім арештом з 24.05.2023 року до 19.07.2023 року, виходячи зі співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місяця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

ніж з РБК (картонний коробок), змив РБК з хвіртки (паперовий конверт), змив РБК з холодильника (паперовий конверт), змив РБК з підлоги в кухні (паперовий конверт), змив РБК з вхідних дверей (паперовий конверт), лівий тапок з РБК (паперовий конверт), 2 ВЛС зі СПР (полімерний експертний пакет WAR 0068347), труси чоловічі червоного кольору (паперовий конверт), змив на марлевий тампон з правої ноги (паперовий конверт), зразок букального епітелію (паперовий конверт), зріз нігтьових пластин з лівої та правої руки (паперовий конверт), які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області після набрання вироком законної сили знищіти.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 року, якою постановлено накласти арешт на речові докази - ніж з речовиною бурого кольору та лівий тапок з речовиною бурого кольору.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1