Провадження №1-кс/522/5911/24
УХВАЛА

24 жовтня 2022 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси клопотання т.в.о. слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 Одеського РУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332 від 16.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 надійшло клопотання т.в.о. слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 Одеського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332 від 16.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. ст. 190 КК України.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що невстановлена особа, діючи умисно, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, з корисливих спонукань, приблизно з 01.01.2022 вирішила шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами невизначеного кола незнайомих їй людей, за попередньою змовою з невстановленими особами, під приводом надання послуг з туристичного обслуговування туристичної агенції під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Так, напротязі 01.01.2022 по 01.10.2024 невстановлена особа під приводом здійснення діяльності фізичної особи підприємця « ОСОБА_5 », основним видом діяльності якого є: діяльність туристичних агентств, тобто маючи фактичну можливість надавати послуги з туристичного обслуговування, однак переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, не маючи наміру повертати отримані кошти від потенційних туристів, заволоділа грошима потерпілих у кримінальному провадженні, чим завдала значної шкоди останнім.

Серед іншого, під час слідства встановлено, що за вказівки ОСОБА_5 , потерпілі у кримінальному провадженні зі своїх банківських карток перераховували кошти особам, попередньо обізнаним про їх отримання, на банківські рахунки, відкриті в АТ КБ «Приватбанк», а саме: № НОМЕР_1 (власник ймовірно донька ОСОБА_5 ОСОБА_6 ); № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 , власниками яких ймовірно є треті особи.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на грошові кошти, які надійшли або можуть надійти на банківські рахунки № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 , та на інші рахунки власників зазначених рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 328704); на видаткові операції по вищевказаним рахункам, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету.

Крім того, слідчий просить слідчого суддю зобов`язати службових осіб АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 328704) надати до СВ ВП № 5 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області відомості щодо залишку грошових коштів на вищевказаних рахунках на момент отримання постанови суду про зупинення видаткових операцій по рахунках.

Слідчий надав до суду заяву, у якій клопотання підтримав та просив судове засідання провести за його відсутності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172 КК України, слідчий просить розглядати клопотання про арешт майна без виклику особи, яка є його власником, з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна та слідчого.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000332 від 16.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невстановленими особами чужим майном - грошовими коштами, за попередньою змовою групою осіб, що завдало істотної шкоди останнім.

Вивченням клопотання слідчого встановлено, що за вказівки ОСОБА_5 , потерпілі у кримінальному провадженні зі своїх банківських карток перераховували кошти особам, попередньо обізнаним про їх отримання, на банківські рахунки, відкриті в АТ КБ «Приватбанк», а саме: № НОМЕР_1 (власник ймовірно донька ОСОБА_5 ОСОБА_6 ); № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 , власниками яких ймовірно є треті особи.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приписами ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слідчий суддя враховує, що матеріальність об`єктів не належить до категорії грошей та цінностей, а головним елементом віднесення їх до категорії речових доказів є їх набуття кримінально протиправним шляхом або отримання юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Грошові кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Під безготівковими коштами слід розуміти записи на рахунках у банку, які за своїм юридичним значенням є рівними готівковим коштам, що існують у формі грошових знаків. Також гроші у готівковій формі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, мають значення у розумінні «еквіваленту вартості», а не як матеріальні об`єкти (банкноти та монети). Безготівкові та готівкові гроші є носієм грошових одиниць. Таким чином, безготівкові кошти в розумінні ст.98 КПК України за умови їх набуття кримінально протиправним шляхом або отримання юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення можуть бути речовими доказами (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №910/398/19, провадження №51-1785км21).

Оскільки у кримінальному провадженні №0000332 від 16.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, здійснюється досудове розслідування за фактом заволодіння невстановленими особами чужим майном - грошовими коштами, за попередньою змовою групою осіб, що завдало істотної шкоди останнім, та досудовим розслідуванням встановлено, що гроші потерпілих осіб перераховувались на рахунки, відкриті у АТ КБ «Приватбанк», а саме: № НОМЕР_1 (власник ймовірно донька ОСОБА_5 ОСОБА_6 ); № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 , власниками яких ймовірно є треті особи, зазначені грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Також слідчий суддя враховує, що арешт коштів як банківська операція становить собою зупинення видаткових операцій по рахунку (при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматися).

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, серед іншого, порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З урахуванням викладеного, на думку слідчого судді, застереження в резолютивній частині ухвали стосовно зупинення видаткових операцій по рахунку та зобов`язання службових осіб банку надати слідчим відомості стосовно залишку грошових коштів на рахунку на момент отримання ухвали про зупинення видаткових операцій в даному випадку відноситься до вирішення питань виконання ухвали про арешт майна та не виходить за межі повноважень слідчого судді.

Окрім того, положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, зокрема, відомості про наявність рахунків, номери рахунків, інформацію про унікальні ідентифікатори та/або номери емісійних платіжних інструментів, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку), тощо, розкриваються банками на запит, в тому числі, органам Національної поліції України, а також за рішенням суду.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вищевказаного клопотання та накладення арешту на грошові кошти, які надійшли або можуть надійти на банківські рахунки № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 , та на інші рахунки власників зазначених рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 328704, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1; на видаткові операції по вищевказаним рахункам, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету.

Також слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати службових осіб АТ КБ «Приватбанк»надати слідчим СВ відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000332 від 16.10.2024 року, відомості щодо залишку грошових коштів на вказаних вище рахунках на момент отримання цієї ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 167-173, 309, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання т.в.о. слідчого СВ ВП № 5 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332 від 16.10.2024 року, задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, які надійшли або можуть надійти на банківські рахунки № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 , та на інші рахунки власників зазначених рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 328704, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1; та зупинити видаткові операції по вищевказаним рахункам, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету.

Зобов`язати службових осіб АТ КБ «ПриватБанк» надати слідчим СВ відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000332 від 16.10.2024 року, відомості щодо залишку грошових коштів на вказаних вище рахунках на момент отримання цієї ухвали суду.

Виконання ухвали покласти на слідчих СВ відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000332 від 16.10.2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1