Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/21541/20

Провадження № 11-кп/4815/523/24

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000119 від 28.01.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 вересня 2024 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконно, ухваленою за неповноти судового розгляду, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що обвинувачений знаходиться під вартою вже 3 роки 6 місяців, за цей час свідки допитані згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, а інших ризиків, наведених у клопотанні, на її думку, також не існує, оскільки справа тривалий час знаходиться на розгляді у суді. Наголошує, що ОСОБА_6 під час перебування під вартою одружився та в разі зміни запобіжного заходу на менш суворий він має намір проживати з дружиною за її місцем проживання, а саме: в АДРЕСА_1 , допомагати по господарству та згодом влаштуватися на роботу.

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження даної ухвали.

Зазначає, що 30.07.2024 року була проголошена лише резолютивна частина ухвали, а повний текст судового рішення надійшов обвинуваченому ОСОБА_6 на адресу слідчого ізолятора 02.08.2024 року.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до вірних висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Даний факт свідчить про існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, востаннє 27.02.2020 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області за ч.1 ст.162, ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та звільненим від відбування покарання із встановленням іспитового строку терміном 1 рік. Протягом цього часу, маючи не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість обвинувачений належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову був затриманий за вчинення злочину проти власності. Дані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про продовження існування ризику вчинити інші злочини в разі обрання останньому запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

На переконання колегії суддів, вищевказане в сукупності свідчить про те, що стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів того, що існують ризики, через які до нього неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути прийняті до уваги, так як не ґрунтуються на матеріалах провадження. Наявність у обвинуваченого сім`ї та місця проживання не свідчить про те, що обраний йому захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого. Відомостей щодо незадовільного стану здоров`я суду не надано. В зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою, а відтак не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Отже, обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що розгляд даного кримінального провадження триває вже значний період часу та загальний строк перебування обвинуваченого під вартою також значний. Вказані обставини є несумісними з ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому повинні бути враховані судом, у провадженні якого на даний час перебуває справа.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000119 від 28.01.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3