Справа № 303/5618/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/642/24 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби, без застосування електронного засобу контролю, на строк до 02.11.2024 включно,щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, несудимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000752, від 08.06.2024.

Цією ж ухвалою на підозрювану ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; у період часу з 22 до 08 год не залишати місце фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження за ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 08.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000752.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам - військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.06.2024, та місці, у ОСОБА_7 , за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами та ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на

-2-

організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Надалі, невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підшукали осіб, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, обмежено виїзд за межі території України та які погодились сплатити грошові кошти за їх незаконне переправлення через державний кордон.

З метою організації незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, в точно не встановлений досудовим розслідуванням час, невстановлена досудовим розслідуванням особа в ході телефонної розмови з ОСОБА_9 , пообіцяла організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску із країнами Європейського Союзу. За виконання вказаних дій, невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись корисливим мотивом, висунула умову надання грошових коштів у розмірі 8500 доларів США у якості винагороди.

Крім того, невстановлена досудовим розслідуванням особа, з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, в точно не встановлений досудовим розслідуванням час, в ході спілкування з ОСОБА_10 за допомогою додатку «TikTok», пообіцяла організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску. За виконання вказаних дій, невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись корисливим мотивом, висунула умову надання грошових коштів у розмірі 8000 доларів США у якості винагороди, які ОСОБА_10 , в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, перерахував на рахунок, реквізити якого надала невстановлена досудовим розслідуванням особа.

Також, невстановлена досудовим розслідуванням особа, з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, в точно не встановлений досудовим розслідуванням час, в ході спілкування за допомогою месенджера «Telegram», пообіцяла організувати незаконне переправлення останнього через державний кордон України поза пунктами пропуску. За виконання вказаних дій, невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись корисливим мотивом висунула умову надання грошових коштів у розмірі 5000 доларів США у якості винагороди, які ОСОБА_11 , в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, перерахував на крипто гаманець, реквізити якого надала невстановлена досудовим розслідуванням особа.

27.06.2024, в точно невстановлений досудовим розслідуванням час невстановлена досудовим розслідуванням особа, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України за грошову винагороду, в ході телефонної розмови з ОСОБА_9 , надала йому вказівку прибути 28.06.2024 до м. Ужгород та винайняти квартиру на одну добу.

28.06.2024 близько 16 год ОСОБА_9 , знаходячись у м. Ужгороді, діючи за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи, винайняв квартиру за адресою АДРЕСА_2 , де очікував на наступні вказівки.

В свою чергу, невстановлена досудовим розслідуванням особа, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, в точно невстановлений досудовим розслідування час, не пізніше 26.06.2024, в ході телефонної розмови з ОСОБА_11 , надала вказівку останньому приїхати в м. Ужгород, після чого невстановлена

-3-

досудовим розслідуванням особа, відвезла ОСОБА_11 до будинку за адресою АДРЕСА_3 , по місцю проживання ОСОБА_8 , яка поселила ОСОБА_11 в одній з кімнат свого будинку та за час його перебування в будинку до 28.06.2024, забезпечувала продуктами харчування.

Також, невстановлена досудовим розслідуванням особа, в точно невстановлений досудовим розслідування час, не пізніше 22.06.2024, в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , надала вказівку останньому приїхати в м. Ужгород, після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа відвезла ОСОБА_10 до невстановленого досудовим розслідуванням будинку, де поселила останнього та забезпечувала продуктами харчування до 28.06.2024.

28.06.2024 близько 21 год ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами та ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 поселився в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , з метою реалізації злочинного плану щодо незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, під`їхала на своєму автомобілі марки «Chevrolet» державний номерний знак НОМЕР_1 , до вищевказаного будинку, де близько 21 год 12 хв підібрала до салону автомобіля ОСОБА_9 , якому висунула вимогу щодо необхідності надання попередньо домовленої з невстановленою досудовим розслідуванням особою всієї суми грошових коштів, як оплати за незаконне переправлення через державний кордон, які необхідно буде віддати ОСОБА_8 , також ОСОБА_7 , з метою приховування спільної злочинної діяльності та перевірки особи ОСОБА_9 , перевірила мобільний телефон останнього та надала вказівку вимкнути його.

В подальшому, ОСОБА_7 на своєму автомобілі марки «Chevrolet» державний номерний знак НОМЕР_1 , відвезла ОСОБА_9 до будинку АДРЕСА_3 , де їх очікувала ОСОБА_8 , якій ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 передав грошові кошти в сумі 8500 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_8 , на виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вивела з двору будинку по місцю проживання ОСОБА_11 , якому надала вказівку сідати в автомобіль ОСОБА_7 , після чого остання перевірила мобільний телефон ОСОБА_11 та розпочала рух на автомобілі, всередині якого на той час знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Не зупиняючись на досягнутому, реалізовуючи свій злочинний умисел, щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_7 під час руху від будинку АДРЕСА_3 , в напрямку м. Мукачева, близько 21 год 52 хв зупинила автомобіль марки «Chevrolet» державний номерний знак НОМЕР_1 , в невстановленому досудовим розслідуванням місці, де зустрілася з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка з метою подальшого переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску, посадила до автомобіля ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_10 , якому ОСОБА_7 надала вказівку вимкнути мобільний телефон, після чого продовжила рух.

У подальшому ОСОБА_7 , з метою незаконного переправлення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, на автомобілі марки «Chevrolet» державний номерний знак НОМЕР_1 , відвезла останніх в бік прикордонного населеного пункту с. Четфалва Берегівського району Закарпатської області, що межує з Угорською Республікою, а саме до будинку АДРЕСА_4 , де їх очікувала невстановлена досудовим розслідуванням особа, якій ОСОБА_7 того ж дня близько 23 год 40 хв для подальшого переправлення через державний кордон, передала ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10

-4-

При цьому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, з метою здійснення переправлення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 через державний кордон України до Угорщини поза пунктами пропуску, поселила останніх в одній з кімнат вказаного будинку, який розміщено неподалік кордону з Угорською Республікою та надала вказівку чекати до ранку не виходячи з приміщення будинку.

28.08.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна,а також наявність ризиків, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впивати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказала на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також, слідчим суддею встановлено ризики переховування від слідства та суду, можливого незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення. Разом з тим, слідчий суддя вважала недоведеним недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшла до переконання, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, який є більш суворим, як застава та менш суворим, як тримання під вартою, може повною мірою запобігти ризикам на які посилається прокурор. Інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, сторона обвинувачення вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Слідчий суддя не врахувала достатньою мірою обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка на даний час повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, тяжкість кримінального правопорушення, у якому остання підозрюється, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким можливо запобігти лише шляхом застування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника, неявка яких не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи

-5-

клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін. Також приймається до уваги заяв прокурора про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.

Перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2024 відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження за ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 08.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000752.

28.08.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02.09.2024 ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби на строк до 02.11.2024.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися

-6-

від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст.178 КПК України.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була допитана підозрювана ОСОБА_7 , вислухана думка ініціатора клопотання, прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановила, що достатніх обставин для обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо останньої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, й свідчили б про недостатність застосування щодо неї більш м`яких запобіжних заходів, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може вважатись виключною підставою для попереднього її ув`язнення.

-7-

Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшла вірного висновку про можливість застосування до останньої більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний період доби. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на неї процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя поклала на ОСОБА_7 і певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання нею процесуальних дій, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; у період часу з 22 до 08 год не залишати місце фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний період доби та покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваної, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваної ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, втім недостатньої їх вагомості для застосування до цієї підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваній ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення їй суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрювану обов`язків, домашній арешт цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного втручання в її повсякденний спосіб життя.

При цьому апеляційний суд враховує, відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на неї оскаржуваною ухвалою обов`язків. Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення. Зазначені посилання не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали, у зв`язку з чим до підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії суддів є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваної, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам, і підстав уважати його м`яким, немає.

-8-

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду апеляційної скарги, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги прокурора відхиляє.

Також колегією суддів враховується, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 25.10.2024 направлено до Берегівського районного суду Закарпатської області.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки слідчого судді; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2024 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді