УХВАЛА

21 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 711/3235/24

провадження № 51 - 4763 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року,

установив:

УхвалоюПридніпровського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про застосування зворотної дії кримінального закону в часі, засудженого вироком судової колегії в кримінальних справах Черкаського обласного суду від 19 грудня 1997 року за ст. 17 і ч. 2 ст. 81, 17 і ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 196-1, частинами 2 і 3 ст. 142, ст. 208, пунктами «а», «е», «з» ст. 93 та ст. 42 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року вказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вказаних судових рішень.

Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Засуджений оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими відмовлено в застосуванні зворотної дії закону в часі, а саме проміжного кримінального закону чинного станом на період з 29 грудня 1999 року по 04 квітня 2000 року включно, у спосіб пом`якшення кримінального покарання та звільнення засудженого на підставі фактичного відбуття ним максимального строку покарання, передбаченого ст. 93 КК, чинної на час дії вказаного кримінального закону. Таким чином, провадження в судах першої та апеляційної інстанцій стосувалися питань, які зазначені в ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),

про що також зазначено в оскаржуваній ухвалі місцевого суду.

Відповідно до положень ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачене.

Також таке право не може бути виведене із загальних положень ст. 424 КПК. Відповідно до цієї статті в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, що оскаржуються засудженим, не можна розглядати як такі, що перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, оскільки згідно

з пунктами 10 та 24 ч. 1 ст. 3 КПК кримінальне провадження не включає стадію виконання вироку суду.

Як вже зазначалося вище, ст. 539 КПК, а також інші статті Кодексу не передбачають права на касаційне оскарження судових рішень, постановлених щодо питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Таким чином, оскаржені ухвали не підпадають ані під категорію судових рішень, що «перешкоджають подальшому кримінальному провадженню», ані під категорію «випадків, передбачених цим Кодексом», що передбачають право на касаційне оскарження.

Правову позицію з цього питання сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (провадження № 13 - 38 кс 18) про те,

що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК). Відповідно до п. 24 ч. 1 с. 3 КПК судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень

в апеляційному і касаційному порядках, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Таким чином, після завершення стадії касаційного оскарження вироку суду всі наступні питання, які виникають у зв`язку з його виконанням, вирішуються в порядку розділу VIII «Виконання судових рішень» цього Кодексу, яким передбачено лише апеляційний порядок оскарження судових рішень.

Також, як убачається з матеріалів касаційної скарги, постановою Черкаського обласного суду від 01 червня 2000 року призначене ОСОБА_4 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі, яку було залишено без змін ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 10 жовтня 2000 року.

За таких обставин, Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, оскільки оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій стосуються питань, пов`язаних із виконанням вироку і не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 28 серпня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду

від 07 жовтня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3