Провадження № 1-кс/204/2714/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, востаннє:

-27 листопада 2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. 26.07.2021 звільнений з Дніпропетровської ВК № 89 по відбуттю строку покарання,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

5 листопада 2024 року слідчий слідчого відділення ВП № 3 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про введення та продовження воєнного стану в Україні, вчинив умисне особливо тяжке корисливе кримінальне правопорушення проти власності. 19.07.2024 приблизно о 16 год. 10 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_5 , який знаходився поруч із будинком АДРЕСА_2 , раптово виник злочиний , спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану, особою, яка раніше вчиняла розбій та він визнавич майно потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як об`єкт свого злочинного посягання. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), в умовах воєнного стану особою, яка раніше вчиняла розбій, ОСОБА_5 прослідував за потерпілим ОСОБА_7 до під`їзду будинку АДРЕСА_2 ,, та зайшов за потерпілим ОСОБА_7 до підїзду вище вказаного будинку. Після чого, перебуваючи у тамбурі підїзду позаду потерпілого ОСОБА_7 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подолання можливого опору потерпілого ОСОБА_7 , наніс один удар кулаком руки в область скронево-тімяной ділянки, після отриманого удару потерпілий ОСОБА_7 впав та втратив свідомо сіть, прийшовши до тями потерпілий ОСОБА_7 . намагався підвестись, однак ОСОБА_5 кулаками рук наніс потерпілому ОСОБА_7 ще два удари в область обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в скронево-тімяній ділянці по центру з переходом ліворуч. ОСОБА_5 , розуміючи, що воля потерпілого ОСОБА_7 , до вчинення можливого опору подавлена, попередньо застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою наживи, витягнув із кишені потерпілого ОСОБА_7 та в подальшому заволодів чужим майном, що належить потерпілому, а саме: грошовими коштами в розмірі 300 грн. та мобільний телефон марки SAMSUNG моделі B5702 EDGE QUAD BAND, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи, становить 1166 грн. 75 коп., (одна тисяча сто шістдесят шість гривень сімдесят п`ять копійок). Після цього, ОСОБА_5 , утримуючі при собі викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 , майнову шкоду на 1466 грн. 75 коп. (одну тисячу чотириста шістдесят шість гривень сімдесят п`ять копійок). З урахуванням викладенного, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), в умовах воєнного стану. 20.07.2024 року слідчим відділенням ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000696, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Дніпропетровська, українець, громадянин України, маючий середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утримані нікого не маючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 27.11.2017 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. 26.07.2021 звільнений з Дніпропетровської ВК № 89 по відбуттю строку покарання. 16.08.2024 року на підставі ст. 276-278 КПК України, повідомленно про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Вина ОСОБА_5 , повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом; протоколом прийняття заяви; протоколом огляду місця події; протоколом допиту потерпілого; протоколом допиту свідків; іншими доказами у своїй сукупності. В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000696 виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та в п.1,2,4,5 ст. 178 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховатися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме: 1) Можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 було вручено повістки про виклик для прибуття до органу досудового розслідування з метою проведення слідчих дії на 17.08.2024, 19.08.2024, 20.08.2024, 21.08.2024, 22.08.2024, 23.08.2024, 26.08.2024 однак підозрюваний ОСОБА_5 достовірно знаючи, що йому потрібно з`явитися для проведення слідчих дій на жодну повістку про виклик так і не з`явився. Також, достовірно знаючи, що 19.08.2024 о 10 год. 00 хв. було повинно відбутися судове засідання у Краснговардійському районному суді м. Дніпропетровська з приводу обрання запобіжного заходу підорзбваному ОСОБА_5 , останній на засідання не з`явився та почав переховуватися від органів досудового розслідування. За місцем свого постійного мешкання ОСОБА_5 не проживав, опитана мати, не знала де знаходиться її син. У зв`язку із вище виклеєними обставинами, 19 серпня 2024 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було подано клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 , 26 серпня 2024 року досудове розслідування по кримінальному провадженню було зупинено та підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук. Відповідно до вище вказаного, існує реальна загроза, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення в разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може продовжити далі переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, що унеможливить подальші слідчі дій. 2) Можливість знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Про наявний ризик, який передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлено знаряддя вчинення кримінального правопорушення, про яке достовірно відомо підозрюваному, що свідчить про можливість знищення, переховування або спотворення ОСОБА_5 будь яких речей, що мають значення для досудового розслідування, а саме знаряддя вчинення злочину. 3) Можливість незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного та експертів у цьому кримінальному провадженні. Про наявний ризик, який передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що на даний час органом досудового розслідування із врахуванням того факту, що ОСОБА_5 відомо місце перебування потерпілого, місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, є всі підстави вважати, що існує обгрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, а також експертів у зв`язку з необхідністю проведення судових експертиз, з метою уникнення відповідальності за вчинене особливо тяжке кримінальне правопорушення шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди. Можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Врахоуваючи, що в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційного місця роботи не має, постійного місця мешкання не має, нерухомого майна не має, раніше судимий за розбій, що свідчить про схильність до вчинення кримінальних правопорушень та наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушеняю Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, ступінь реалізації злочинного умислу підозрюваного, суспільну небезпеку дій підозрюваного , вчинених в умовах воєнного стану, досудове розслідування приходить до висновку, що в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_5 , таких як: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, існує реальна загроза переховування його від органів досудового розслідування та суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідків та експертів, вчинення іншого кримінального правопорушення, не призведуть до забезпечення нормальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні. Вказані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є обґрунтованими, а враховуючи те, що такі запобіжні заходи як: - особисте зобов`язання; - застава; - домашній арешт; не зможуть зашкодити підозрюваному уникнути від органу досудового розслідування, оскільки базуються лише на суб`єктивному відношенні підозрюваного до необхідності виконання покладених на нього обов`язків, а особиста порука не можу бути застосована до ОСОБА_5 з урахуванням відсутності осіб, які заслуговують на довіру. На думку органу досудового розслідування та прокурора, враховуючи що злочин у кримінальному провадженні, в рамках якого подається клопотання про застосування запобіжного заходу, вчинене вчинений із застосуванням насильства, визначення розміру застави є недоцільним. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримала дане клопотання та просила його задовольнити.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати домашній арешт, оскільки він провину визнає.

Захисник підозрюваного підтримав позицію підзахисного.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати, пошкодити чи знищити будь-яку з речей чи документів, що мають доказове значення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні належним чином було підтверджено наявність зазначених ризиків.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, наявність яких встановлена у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність непогашеної судимості, відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного місця роботи, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення в якому він підозрюється може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, сховати, пошкодити чи знищити будь-яку з речей чи документів, що мають доказове значення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не встановлювати розмір застави в кримінальному провадженні, зокрема у випадку щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, суд в даному випадку суд вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 грудня 2024 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1