УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю захисника ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 04.04.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке 09.03.2023 внесені до ЄРДР за №0000045

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 04.04.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке 09.03.2023 внесені до ЄРДР за №0000045.

Скарга мотивована тим, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000045 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України.

30 березня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, а 04 квітня 2024 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, а саме: в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому службовою особою з використанням службового становища, повторно, у складі організованої групи, з корисливих мотивів.

За змістом підозри ОСОБА_7 інкримінується саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України. В даному випадку матеріали кримінального провадження свідчать про те, що громадяни України здійснювали перетин державного кордону на законній підставі, що унеможливлює кваліфікацію дій ОСОБА_7 як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Законний виїзд громадянина України жодним чином не посягає на суспільні відносини з охорони суверенітету України і недоторканність його кордонів, у зв`язку із чим, в даному випадку мають місце виключно протиправні дії громадян, які видавали свої протиправні дії як намір займатися волонтерською діяльністю.

Як зазначає ініціатор скарги, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про здійснення з боку ОСОБА_7 . організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Будь-яких повноважень щодо прийняття рішень про виїзд громадян за територію України ОСОБА_7 не мала та її дії полягали виключно в підготовці проектів документів та внесення відомостей до системи шлях власним кваліфікованим електронним підписом. Вказані обставини свідчать про те, що повідомлення про підозру не містить обґрунтування такої кваліфікуючої ознаки як «з використанням службового становища».

Адвокат ОСОБА_6 у скарзі зазначає, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04 квітня 2024 року не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, а також інших суттєвих обставин, які б вказували на вчинення протиправних дій ОСОБА_7 , що свідчить про необґрунтованість і незаконність повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04 квітня 2024 року та є підставою для його скасування.

У зв`язку з чим захисник ОСОБА_6 просить скасувати повідомлення від 04 квітня 2024 року слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 , здійснене у кримінальному провадженні №0000045 від 09.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні виключити з ЄРДР відомості по кримінальному провадженню №0000045 від 09.03.2023 про повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_2 скаргу підтримав в повному обсязі з підстав в ній наведених, зазначив, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 04.04.2024 є необґрунтованим, ОСОБА_7 діяла в межах своїх повноважень та виконувала роботу відповідно до посадових обов`язків, у останньої не було повноважень приймати чи не приймати певні рішення, в матеріалах НСРД відсутні жодні посилання на отримання ОСОБА_7 грошових коштів за фактично виконану нею роботу, просив скаргу задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 04.04.2024 є обґрунтованим та законним, та підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, вказав, що ОСОБА_7 було достеменно відомо про осіб, щодо яких вона готувала подачу документів, крім того всі особи за яких клопотала ОСОБА_7 виїхали закордон та наразі не повернулись, просив відмовити в задоволенні скарги.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 є обґрунтованим, матеріалами кримінального провадження підтверджується участь ОСОБА_7 в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, просив відмовити в задоволенні скарги, а також долучив письмові заперечення.

Слідча суддя заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали долучені до скарги, документи, що долучено в судовому засіданні, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-2 ст. 22 КПК України: «Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 КПК України: «Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом».

Згідно з положеннями п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчою суддею встановлено, що у кримінальному провадженні №0000045 04.04.2024 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За змістом ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідча суддя, виходячи із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст. 7 КПК України, вважає, що предметом судового контролю слідчим суддею під час розгляду скарги на повідомлення про підозру є: обґрунтованість підозри, оскільки перевірка слідчим суддею саме обґрунтованості підозри є бар`єром для необґрунтованого кримінального переслідування і засобом належної реалізації загальних завдань кримінального провадження щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура; форма і зміст документу повідомлення про підозру, а також порядок повідомлення про підозру (наявність повноважень у особи, яка здійснила таке повідомлення, тощо).

Перевіряючи на предмет форми оскаржуваного повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04 квітня 2024 року, пред`явлену ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні №0000045, воно в повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК України, оскільки наявні всі необхідні реквізити, визначені зазначеною нормою закону.

Що стосується перевірки обґрунтованості вищевказаного повідомлення про підозру слідча суддя звертає увагу на наступне.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також, чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість слід виходити з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Крім того, у справі "K.F. проти Німеччини" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У рішенні від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (рішення від 30.08.1990 р. у справі «Fox, Campbell and Hartly проти Сполученого Королівства»). Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися у кримінальному провадженні конкретними доказами. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Слідчий суддя в жодному випадку не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, втім, обґрунтована підозра має підтверджуватися конкретними фактами та обставинами, що можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто не професіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями особи та подією. Такі фактичні обставини повинні бути чіткими та зрозумілими і знайти своє відображення у відповідному рішенні компетентного органу.

Отже обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти, перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом, другий стосується питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Окрім іншого, слідчою суддею враховується, що 04.04.2024 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку із чим доводи сторони захисту про те, що повідомлення про підозру не містить обґрунтування такої кваліфікуючої ознаки, як використання службового становище, оскільки ОСОБА_7 діяла в межах свої повноважень та виконувала посадові обов`язки, не ґрунтуються на законі.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Разом з тим, ініціатором скарги, до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів щодо необґрунтованості повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду стороною захисту не надано доказів на підтвердження своїх доводів, ці обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність достатніх підстав для задоволення вказаної скарги.

Таким чином, слідча суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного вважає, що скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 04.04.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке 09.03.2023 внесені до ЄРДР за №0000045.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_10