Справа № 708/1452/18
Провадження № 1-кп/708/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 08.02.2018, за яким:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чигирина Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_1 ,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Чигиринського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000016 від 08.02.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 під час судового розгляду подав клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру. В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке були внесені до ЄРДР 22.03.2018. Вказане кримінальне провадження під час досудового розслідування об`єднувалось із провадженням за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом зловживання владою працівниками одного із правоохоронних органів Черкаської області, відомості про яке були внесені до ЄРДР 08.02.2018.

За ч. 2 ст. 364 КК України ОСОБА_4 підозра не оголошувалась, будь-яких об`єктивних даних про вчинення обвинуваченим злочину за ч. 2 ст. 364 КК України матеріали кримінального провадження не містять, відповідно об`єднання вказаних кримінальних проваджень було проведено незаконно.

Підозра ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України була повідомлена 08.10.2018, після чого 22.11.2018 стороні захисту вручено повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів, а 23.11.2018 сторона захисту в порядку ст. 290 КПК України ознайомилась із матеріалами кримінального провадження у повному обсязі. Натомість обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 складений 10.12.2018, а фактично отриманий судом лише 17.12.2018, тобто поза межами визначеного законом строку досудового розслідування. Вказане обґрунтовується тим, що з моменту повідомлення про підозру до дня надходження обвинувального акту до суду пройшло 2 місяці 9 днів, що є підставою закриття провадження у справі на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням двомісячного строку досудового розслідування.

Під час судового розгляду клопотання захисник адвокат ОСОБА_6 його підтримав та просив суд його задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 вказане клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечувала. На обґрунтування наявних заперечень зазначила, що стороною обвинувачення вживались заходи для вчасного направлення обвинувального акту до суду, зокрема направлялись листи обвинуваченому, оскільки його місце перебування на момент складення обвинуваченого акту не було відомо. Також зазначила, що вказане кримінальне провадження є резонансним та має значний суспільний інтерес, оскільки стосується обвинувачення працівника правоохоронного органу у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження у частині, яка стосується заявленого клопотання, судом встановлено наступне.

Положеннями кримінального процесуального закону, закріпленими у ст.ст. 219, 294-295 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 283 КПК України, якою передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Зі змісту частини першої статті 219 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

На підставі п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України (в редакції від 05.08.2018) з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 219 КПК України (в редакції від 05.08.2018) загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим.

З матеріалів кримінального провадження судом встановлено наступне:

- 08.02.2018 до ЄРДР були внесені відомості щодо кримінального провадження за № 0000016, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 364 КК України (Т. 1 а.п. 25);

- 22.03.2018 до ЄРДР внесені відомості щодо кримінального провадження за № 0000049, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 307 КК України, після чого постановою прокурора від 22.03.2018 об`єднано в одне провадження із кримінальним провадженням за № 0000016 від 08.02.2018 (Т. 1 а.п. 20, 23-24);

- 08.10.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (Т. 1 а.п. 159 - 164);

- 08.11.2018 постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 з кримінального провадження № 0000016 за ч. 2 ст. 364 КК України, ч. 2 ст. 307 КК України виділені матеріали за фактом можливої причетності службових осіб Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області до організації скоєння ряду крадіжок та вчинення інших злочинів на території Чигиринського району Черкаської області з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України (Т. 3 а.п. 228-235);

- 22.11.2018 захисником адвокатом ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 отримані повідомлення про завершення досудового розслідування від 20.11.2018 (Т.3 а.п. 238-239);

- 23.11.2018 сторона захисту ознайомилась із матеріалами кримінального провадження, що підтверджено протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.11.2018 (Т.3 а.п. 240);

- 10.12.2018 заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 складений та затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000016 від 08.02.2018 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України (Т. 4 а.п. 1-14);

- 12.12.2018 обвинувальний акт направлений на адресу Чигиринського районного суду Черкаської області засобами поштового зв`язку, про що є відповідна відмітка на поштовому конверті (Т.4 а.п. 28);

- 17.12.2018 обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування фактично отриманий судом, про що свідчить відповідна вхідна відмітка канцелярії Чигиринського районного суду Черкаської області на супровідному листі від 11.12.2018 (Т.4 а.п. 1).

За таких обставин, ураховуючи, що статус підозрюваного ОСОБА_4 набув 08.10.2018, визначений положеннями статті 219 КПК України строк досудового розслідування закінчувався 08.12.2018, та з урахуванням часу ознайомлення сторони захисту із матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України був продовжений на 2 дні. За наведених обставин з метою дотримання вимог кримінального процесуального законодавства у частині строків досудового розслідування, сторона обвинувачення повинна була надати суду обвинувальний акт не пізніше 10.12.2018.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (Закон № 2147-VIII від 03.10.2017) до Кримінального процесуального кодексу України внесено ряд змін, у тому числі частина перша статті 284 Кодексу доповнена пунктом 10.

Положеннями пункту 10 частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Наведене положення кримінального процесуального законодавства набрало чинності 15.03.2018, у свою чергу відповідно до п. 4 параграфа 2 розділу 4 Прикінцевих положень Закону № 2147-VIII вказані зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Аналізуючи питання про можливість застосування положень вказаного пункту як підставу для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у якому відомості щодо кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 ЦПК України внесені до ЄРДР до набрання ним чинності та без повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України внесені до ЄРДР вже після внесення змін до редакції статті 284 КПК України, суд враховує наступне.

Кримінальне процесуальне законодавство України визначає порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень, встановлює кримінальну процесуальну форму, зокрема підстави, умови і порядок здійснення процесуальних дій, види, зміст і форму процесуальних рішень, які можуть бути прийняті під час кримінального провадження.

Приписи закону, яким до КПК внесені зміни, із набранням чинності є нормами кримінального процесуального закону, а отже, мають віддзеркалювати своїм змістом загальні положення і засади цього закону і застосовуватись у тій частині, яка узгоджується із ними, оскільки вони є невід`ємною складовою системи кримінальних процесуальних гарантій (способів і засобів забезпечення здійснення правосуддя), що по суті включає в себе можливість реалізації прав та обов`язків усіма суб`єктами кримінального процесу для досягнення його мети та ефективного вирішення завдань кримінального провадження.

Стороні обвинувачення кримінальні процесуальні гарантії забезпечують можливість здійснення своїх обов`язків для виконання завдань кримінального провадження, а іншим учасникам кримінального процесу - реально використовувати надані їм права для захисту своїх прав та законних інтересів.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження. У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади такого провадження, визначені положеннями ч. 1 ст. 7 КПК України (ч. 6 ст. 9 КПК України).

Конституція України, закріпивши в положеннях частини 1 статті 58 приписи щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/201), за висновками якого: закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності законом.

Отже, зворотна дія закону полягає в перегляді вже існуючих правозастосовних актів, прийнятих на основі старої норми або в застосуванні нової норми при наданні правової оцінки юридичним фактам, правовідносинам, що мали місце (відбулися) під час дії старої норми. Якщо ж в межах цих відносин нова норма поширюється лише на ті юридичні факти, права та обов`язки, які мають місце (залишаються існувати, виникають) після введення закону в дію, то ця норма матиме пряму дію (діятиме негайно).

Закріплення принципу незворотності дії закону у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення. Отже, під час здійснення кримінального провадження має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення правовідносин.

Ураховуючи наведене вбачаються підстави стверджувати, що незастосування положень Закону № 2147-VIII у справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Аналогічні висновки висловлені Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 31.10.2022 (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206кмо22).

Актуальність наведених висновків та необхідність їх врахування судами під час здійснення правосуддя підтверджені також позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в ухвалі від 20.03.2024 (справа № 20.03.2024, провадження № 13-9кс24).

Зокрема, розглядаючи питання про відкриття провадження у справі з мотивів відсутності єдиної правозастосовної практики Верховного Суду стосовно застосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України в об`єднаних кримінальних провадженнях, у яких відомості про кримінальні правопорушення внесені в ЄРДР як до 16.03.2018 (до введення в дію відповідних змін у КПК Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017), так і після зазначеної дати, Велика Палата звернула увагу, що за подібних правовідносин Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 31.10.2022 (справа № 753/12578/19) дійшла висновку про обґрунтованість закриття на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження, у якому об`єднані матеріали досудових розслідувань, відомості про кримінальні правопорушення у яких внесені в ЄРДР: як до 16.03.2018 (до введення відповідних змін у КПК Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017), так і після зазначеної дати.

Також на необхідності та правомірності застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 12.09.2022 (справа № 287/1490/20, провадження № 51-2909км21).

У вказаній постанові касаційний кримінальний суд зазначив про законність та обґрунтованість закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із тим, що з дня повідомлення про підозру до дня направлення обвинувального акта до суду закінчився строк досудового розслідування. Вказаний висновок стосується об`єднання та подальшого роз`єднання кримінальних проваджень, у якому щодо одного із проваджень відомості до ЄРДР внесені до 16.03.2018, при цьому жодній особі не повідомлено про підозру і, як наслідок, не вручено обвинувального акту, після чого постановою прокурора виділено саме в цій частині в окреме провадження, а відомості щодо іншого кримінального провадження, за яким прокурор звернувся з обвинувальним актом до суду, до ЄРДР внесені після набуття чинності Закону України від 03.10.2017 Закон № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесені зміни до ч. 1 ст. 284 КПК України, і останні введені в дію 15.03.2018.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України підлягають застосуванню положення пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Таким чином, згідно зі ст.ст. 5, 110, 115, ч. 1 ст. 291 та ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема, складати, затверджувати та направляти обвинувальний акт у кримінальному провадженні саме у межах строку досудового розслідування.

При цьому, згідно з Параграфом 3 Глави 24 КПК України, регламентуючи звернення до суду з обвинувальним актом, законодавець визначився, що передання обвинувального акту до суду та надання під розписку копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику здійснюється одночасно (ст. 293 КПК України).

Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України дає підстави стверджувати про те, що необхідність закриття кримінального провадження законодавець пов`язує виключно із фактом закінчення строків досудового розслідування, а не завершенням досудового розслідування, можливістю проведення слідчих дій, виконання вимог ст. 290 КПК України, тощо.

Крім того, Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 17.02.2021 у справі № 344/6630/17 зазначив, що «закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У Параграфі 1 Глави 24 КПК розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування. Окрім того, закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. До цього слід додати, що законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.» Сам по собі факт складення та затвердження обвинувального акту в межах строку досудового розслідування не звільняє прокурора від його обов`язку звернення до суду з обвинувальним актом саме в межах строку досудового розслідування, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону закінчення досудового розслідування пов`язано з вчиненням процесуальної дії - зверненням до суду з обвинувальним актом. З урахуванням аналізу наведених вище норм процесуального закону, суд констатує, що обвинувальний акт мав бути направлений до суду в межах строку досудового розслідування, оскільки саме з цією подією КПК пов`язує закінчення строку досудового розслідування, а тому цей строк не може встановлюватися прокурором на власний розсуд.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 26.05.2020, у справі №712/6375/18 та в ухвалі Верховного Суду від 15.03.2021 року по справі № 676/6116/18.

Відповідно до положень частини першої статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Відповідно звернення до суду із обвинувальним актом поза межами строку досудового розслідування виключає набуття особою статусу обвинуваченого, що виключає можливість судового провадження щодо такої особи.

Підсумовуючи наведене суд констатує, що прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_4 після закінчення строку досудового розслідування, кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується останній не відноситься до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи. За таких обставин клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із тим, що з дня повідомлення про підозру ОСОБА_4 до дня направлення обвинувального акту до суду закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України.

Вирішуючи питання про скасування накладених під час досудового розслідування арештів на майно ОСОБА_4 судом встановлено, що матеріали судової справи не містять відповідних процесуальних рішень на підтвердження застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, а саме ухвали слідчого судді наразі суду не надані, відповідно на даний час суд позбавлений можливості розглянути вказане питання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 284, ст. 376, КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 08.02.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України.

Речові докази:

- подрібнену речовину рослинного походження, яка добровільно видана ОСОБА_9 22.05.2018, та паперовий згорток, у якому вона була упакована, знищити;

- подрібнену речовину, пачку з-під цигарок «Winchester», прозорий полімерний пакетик із застібкою, виявлені та вилучені 30.05.2018 під час проведення обшуку автомобіля ОСОБА_4 ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , - знищити;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ЗАЗ НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , мобільний телефон Xiomi Readmi 4X з IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_6 та сім картою мобільного оператора НОМЕР_7 , власником яких є ОСОБА_4 , повернути за належністю ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Чигиринський районний суд Черкаської області.

Повний текст ухвали проголошено 02.08.2024 о 14:00 год.

Суддя ОСОБА_10