Номер провадження: 11-сс/813/1137/24
Справа № 522/9316/24 1-кс/522/3413/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна КП «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство» (надалі - КП «ОЕЕМП») на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 08.07.2024 про накладення арешту на майно в межах к/п №0001567 від 08.11.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001567 від 08.11.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України було задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 та накладено арешт на дизельний генератор «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт) з інвентарним номером №5548, вилучений в період часу з 13-14.06.2024 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вищезазначений електрогенератор є предметом злочину та містить відомості про обставини вчинення злочину, внаслідок чого існує необхідність в накладенні арешту на зазначене майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу та обмеження права власності в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна КП «ОЕЕМП» не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість з огляду на наступні обставини:

- клопотання прокурора про арешт майна, всупереч вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, надійшло до суду зі значною затримкою, лише 18.06.2024, в той час як майно було вилучено 14.06.2024, що є самостійною підставою для повернення клопотання прокурору;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що прокурором до клопотання не долучено конкретних доказів на підтвердження фактів привласнення або розтрати посадовими особами КП «ОЕЕМП» генератора «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт) з інвентарним номером №5548, в той час як генератор було вилучено під час проведення огляду в загальнодоступному місці з земельної ділянки комунальної власності, не з приватної території, натомість, сам по собі факт винесення слідчим постанови від 14.06.2024 про визнання майна речовим доказом безумовно не свідчить про наявність підстав для накладення арешту на нього;

- клопотання прокурора було розглянуто слідчим суддею з порушеннями загальних засад кримінального провадження, зокрема, представнику КП «ОЕЕМП» було повідомлено про розгляд за допомогою смс-сповіщення невідомої особи лише 07.07.2024, було залишено поза увагою клопотання представника КП «ОЕЕМП» ОСОБА_8 , який не є адвокатом, про надання часу для ознайомлення з матеріалами клопотання;

- слідчий суддя фактично добровільно інтерпретував підстави клопотання, вийшовши за його межі, оскільки у клопотанні прокурор зауважує на тому, що генератор зберіг на собі сліди злочину, в той час як в ухвалі слідчий суддя зазначає, що генератор є предметом злочину та містить відомості про обставини вчинення злочину;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що питання розгляду клопотання не відноситься до компетенції Приморського райсуду м. Одеси, оскільки слідчі були формально включені до складу групи слідчих в зазначеному к/п №0001567 лише 13.06.2024, тобто штучно та задля зручності звернення саме до Приморського райсуду м. Одеси.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно повернути прокурору для усунення недоліків.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, подала заяву, в якій просила апеляційний розгляд здійснювати за її відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, а також зазначила, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку представника власника майна, вважає за можливе розгляд апеляційної скарги здійснювати за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , який підтримав вимоги свої апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні ...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах к/п №0000501 (а.с. 1-6), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно, зокрема, стартовий пакет, посвідчення депутата та мобільні телефони, його збереження як речового доказу, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна, та ст. 98 КПК України, які визначають поняття речових доказів.

Водночас, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України з огляду на наступні обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про арешт майна в зазначеному к/п вбачається, що всупереч вищезазначених вимог процесуального закону, прокурором не було наведено жодного обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначений дизельний генератор «Gaterpillar DE 165 GC», натомість, клопотання зводиться до цитування вимог чинного кримінального процесуального законодавства, зокрема, загальної мети накладення арешту на майно (ст. 170 КПК України), критеріїв віднесення майна до речових доказів у кримінальному провадженні (ст. 98 КПК України) та завдань кримінального провадження (а.с. 1-5).

При цьому, у клопотанні прокурор зауважує на тому, що постановою слідчого від 14.06.2024 вищезгаданий вилучений дизельний генератор «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт) з інвентарним номером №5548 визнаний речовим доказом в зазначеному к/п, проте прокурором у клопотанні взагалі не зазначено, яким саме критеріям речових доказів, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає вказаний дизельний генератор.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснюється за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів стосовно продажу підприємцями Одещини під приводом «волонтерської діяльності» у період воєнного стану гуманітарної допомоги та незаконного використання благодійних пожертв з метою отримання прибутку.

Так, диспозиція ч. 3 ст. 201-2 КК України передбачає кримінальну відповідальність за продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги або використання благодійних пожертв, безоплатної допомоги або укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном, з метою отримання прибутку, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, або у великому розмірі.

Разом із тим, в клопотанні про арешт майна прокурор стверджує про те, що під час огляду місця події було виявлено та вилучено незаконно розтрачений дизельний генератор «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт) з інвентарним номером №5548, що обліковується на балансі КП «ОЕЕМП».

Більш того, до клопотання прокурора про арешт майна, окрім витягу з ЄРДР (а.с. 6), постанови про призначення групи прокурорів (а.с. 8-9), постанови про зміну групи слідчих та визначення старшого слідчої групи (а.с. 10-11), рапортів співробітників правоохоронних органів (а.с. 12, 16), протоколу огляду місця події (а.с. 20-40) та постанови про визнання та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження (а.с. 41-44), жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на вказане майно додано не було.

При цьому, звертають на себе увагу суперечності, які містяться в клопотанні прокурора про арешт майна, зокрема, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на дизельний генератор «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт), в мотивувальній частині клопотання прокурор зауважує на тому, що вилучені документи мають значення для кримінального провадження, необхідні для позитивного виконання судової почеркознавчої експертизи, зберігають на собі сліди кримінального правопорушення.

Частина 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Більш того, як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 58-60), розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до клопотання прокурора, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу.

При цьому, з урахуванням того, що клопотання прокурора не містить взагалі жодного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучений дизельний генератор, апеляційний суд вважає, що, зауважуючи в оскаржуваній ухвалі на тому, що генератор є предметом злочину та містить відомості про обставини вчинення злочину, слідчий суддя фактично вийшов поза межі поданого клопотання та наклав арешт на майно з підстав, не зазначених у клопотанні прокурора.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді невмотивованою та передчасною і доходить висновку про те, що при розгляді клопотання прокурора та постановлення ухвали були допущені перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Водночас, надаючи оцінку посиланням представника власника майна ОСОБА_6 на розгляд слідчим суддею клопотання прокурора із порушенням загальних засад кримінального провадження, зокрема, розгляд в присутності представника КП «ОЕЕМП» ОСОБА_8 , який не є адвокатом та без надання часу для ознайомлення із матеріалами провадження, апеляційний суд зауважує на тому, що представником юридичної особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, відповідно до вимог ч. 4 ст. 64-2 КПК України, може бути працівник юридичної особи за довіреністю.

Так, відповідно до наявної в матеріалах провадження довіреності від 08.07.2024, юрисконсульт КП «ОЕЕМП» ОСОБА_8 був уповноважений представляти інтереси зазначеного підприємства в Приморському райсуді м. Одеси (а.с. 49).

Окрім того, слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна було оголошено перерву в судовому засіданні для надання представнику КП «ОЕЕМП» ОСОБА_8 часу для ознайомлення із матеріалами клопотання (а.с. 55-56), після чого представник після перерви в судове засідання не з`явився.

Що стосується посилань представника на те, що питання розгляду клопотання прокурора про арешт майна не відноситься до компетенції Приморського райсуду м. Одеси, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на наступному.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено п. 2 цієї частини.

Враховуючи те, що досудового розслідування зазначеного к/п №0001567 здійснюється СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 42, тобто в Приморському районі м. Одеси, апеляційний суд доходить висновку про те, що, всупереч твердженням представника власника майна, клопотання про арешт майна в межах даного кримінального провадження було обґрунтовано подано та розглянуто слідчим суддею Приморського райсуду м. Одеси без порушенням правил підсудності, оскільки орган досудового розслідування - СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. - знаходиться в межах територіальної юрисдикції саме цього місцевого суду.

З приводу аргументів представника власника майна стосовно пропуску прокурором передбаченого законом строку на подання клопотання про арешт майна колегія суддів наголошує на тому, що клопотання прокурора, відповідно до відмітки на конверті, було подано до організації поштового зв`язку 14.06.2024 (а.с. 45), тобто із дотримання передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку на його подання, внаслідок чого підстав для негайного повернення такого майна не було.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна КП «ОЕЕМП» - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 08.07.2024, якою в межах к/п №0001567 від 08.11.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України накладено арешт на дизельний генератор «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт) з інвентарним номером №5548, вилучений в період часу з 13-14.06.2024 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 про арешт майна, а саме дизельного генератора «Gaterpillar DE 165 GC» (165 кВт) з інвентарним номером №5548, повернути прокурору ОСОБА_7 для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4