Справа№ 201/8867/24
Провадження № 1-кп/201/913/2024

ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000407, внесене до ЄРДР 04.07.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовчанське Якимівського р.н. Запорізької обл., громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, офіційно непрацевлаштованого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.06.2014 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 15 ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 20.07.2016 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. 15.06.2017 звільнений з Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області;

- 18.08.2017 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 21.09.2017 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці. 24.07.2020 звільнений по відбуттю строку покарання;

- 04.01.2022 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн, який сплачено;

- 29.03.2022 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням на 1 рік;

- 11.10.2023 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту строком 6 місяців,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

ОСОБА_3 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, а саме паспорта громадянина України, який надає права, який видається установою, яка має право видавати такі документи, відповідно до Наказу МВС України від 06.06.2019 № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», а саме Державною міграційною службою України, отримав у невстановленому місці та у невстановлений час, від невстановленої особи, підроблений документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_1 , виданий 30.09.2002 року, Санельниківським МРВУ України в Дніпропетровській області, в який внесена зміна, а саме первинна фотокартка на третій сторінці видалена, після чого на її місце вклеєна інша фотокартка; у графах дати народження на першій та другій сторінках у цифри десятків року внесена дописка шляхом поштрихового виправлення. Дата року народження «1966» первинно читалася як « НОМЕР_2 ».

Після чого, продовжуючи злочинну діяльність ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи при собі підроблений документ, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_5 , в який внесена зміна, а саме первинна фотокартка на третій сторінці видалена, після чого на її місце вклеєна інша фотокартка; у графах дати народження на першій та другій сторінках у цифри десятків року внесена дописка шляхом поштрихового виправлення. Дата року народження «1966» первинно читалася як «1966».

03.07.2024 приблизно о 13 год. 45 хв. був зупинений співробітниками Управління патрульної поліції у зв`язку з тим, що палив цигарку в громадському місці, а саме у ОСОБА_6 . Перед складанням постанови про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 175-1 КУпАП, ОСОБА_3 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, достовірно розуміючи, що надає завідомо підроблений документ, діючи умисно, з метою уникнення адміністративної відповідальності, пред`явив працівникам Управління патрульної поліції підроблений документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_1 , виданий Санельниківським МРВУ України в Дніпропетровській області в який внесена зміна, а саме первинна фотокартка на третій сторінці видалена, після чого на її місце вклеєна інша фотокартка; у графах дати народження на першій та другій сторінках у цифри десятків року внесена дописка шляхом поштрихового виправлення. Дата року народження «1966» первинно читалася як «1966», таким чином ОСОБА_3 використав завідомо підроблений документ.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у використанні завідомо підробленого документу, кваліфіковані за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився, просив суд суворо не карати.

3. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечив.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

4.Висновок суду про винуватість

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у використанні завідомо підробленого документу, кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України вірно.

5. Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання суд враховує вимоги ст.ст.65-67 КК України та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Крім того, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, визнання вини, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси, вік.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді не встановлено.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, визнання вини, щирого каяття, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що ОСОБА_3 не досяг пенсійного віку, не є військовослужбовцем строкової служби та не є особою з інвалідністю першої і другої групи, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам його вчинення, обставинам, що пом`якшують покарання, даним про особу обвинуваченого.

Застосування положень ст. 71 КК України

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При цьому, відповідно до п. 26 вказаної Постанови, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

ОСОБА_3 засуджений 11.10.2023 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту строком 6 місяців, якому з урахуванням вимог п. 2-а ч. 1 ст. 72 КК України (одному дню арешту відповідає два дні обмеження волі), відповідає 12 місяців обмеження волі.

Покарання у виді 6 місяців арешту, призначеного вироком від 11.10.2023, ОСОБА_3 не відбув.

Кримінальний проступок кримінальному провадженні за даним вироком ОСОБА_3 вчинив 03.07.2024, тобто після ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська вироку від 11.10.2023.

Таким чином, з урахуванням викладених положень закону, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив проступок в період невідбутого покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2023, тому при призначенні ОСОБА_3 остаточного покарання у виді обмеження волі суд керується положеннями ч. 1 ст. 71 та п. 2-а ч. 1 ст. 72 КК України і визначає за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке є більшим, як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

6.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов відсутній.

7.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

8.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час досудового розслідування була проведена судова технічна експертиза документів, висновок експерта судової технічної експертизи № СЕ-19/104-24/27369-ДД від 16.07.2024. Витрати на залучення експерта склали: 3029,12 грн, які слід стягнути із обвинуваченого.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило.

Керуючись ст.ст. 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог п. 2-а ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2023 і остаточно призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання даного вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користьдержави витрати на проведення судової технічної експертизи документів в сумі 3029,12 грн.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов відсутній.

Речові докази:

- паспорт на ім`я ОСОБА_5 - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 26А);

- оптичний диск з відеозаписом - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 34).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1