Справа № 626/3057/23
Провадження № 1-кс/626/1340/2024
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

30 серпня 2024 року м. Красноград

Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Красноградської окружної прокуратури в рамках кримінального провадження за № 0000074 від 28.09.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бесарабівка Кегичівського району Харківської області, зареєстрований та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, безробітний, раніше не судимий, .

- який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ст.336 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до поданого клопотання 28.09.2023 до чергової частини ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000074 за фактом ухилення ОСОБА_4 від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Відомості кримінальне про правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, внесено відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України від 28.09.2023 за № 0000074. Попередня правова кваліфікація визначена за ст.336 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

В подальшому дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та Законами України, востаннє Законом України від 08.05.2024 № 3684-ІX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», починаючи з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, визнаним придатним до військової служби під час загальної мобілізації, будучи обізнаним про призов за мобілізацією та заздалегідь попередженим про необхідність явки до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 годину 27.07.2023 для відправки до військової частини, за відсутності поважних причин, не маючи підстав для відстрочки чи звільнення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, 27.07.2023 року о 08-00 год. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби та відправки до навчального центру, чим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією, в особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

07.08.2024 о 16:46 години, ОСОБА_4 , відповідно до ст. 276 КПК України, за наявності достатніх доказів у вчиненні кримінального правопорушення, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Повідомлення про підозру здійснювалося із застосуванням норм ст. ст. 135, 136 КПК України, а саме з використанням безперервної відеозйомки, оскільки ОСОБА_4 відмовився від отримання та підписання даного повідомлення про підозру. Також під час повідомлення про підозру ОСОБА_4 роз`яснено право на захист.

07.08.2024 підозрюваному ОСОБА_4 , в порядку ст.ст. 135, 136 КПК України вручено повістку про виклик на 12.08.2024.

На визначену дату, а саме на 12.08.2024 до органу досудового розілування підозрюваний ОСОБА_4 , не прибув, про причини свого неприбуття не повідомив.

12.08.2024 підозрюваному ОСОБА_4 , в порядку ст.ст. 135, 136 КПК України вручено повістки про виклик на 15.08.2024, 16.08.2024, 19.08.2024.

На визначені дати, а саме на 15.08.2024, 16.08.2024, 19.08.2024 до органу досудового розілування підозрюваний ОСОБА_4 , не прибув, про причини свого неприбуття не повідомив.

19.08.2024 працівникам сектору кримінальної поліції надано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, а саме на встановлення місця знаходження підозрюваного ОСОБА_4

20.08.2024 винесено постанову про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням у кримінальному провадженні.

23.08.2024 підозрюваному ОСОБА_4 , в порядку ст.ст. 135, 136 КПК України вручено повістку про виклик на 26.08.2024.

На визначену дату, а саме на 26.08.2024, до органу досудового розілування підозрюваний ОСОБА_4 , не прибув, про причини свого не прибуття не повідомив.

23.08.2024 захиснику ОСОБА_5 на електронну адресу направлено дві письмові повістки про виклик до слідчого в якості захисника підозрюваного ОСОБА_4 , а також повістку про виклик на ім`я підозрюваного ОСОБА_4 про прибуття їх до відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області за адресою: АДРЕСА_2 на 26.08.2024 о 10:00 години та з метою ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення обвинувального акту.

26.08.2024 захисник ОСОБА_5 прибув до відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області але причини неявки підозрюваного не повідомив.

26.08.2024 надійшли матеріали виконання доручення в яких зазначено, що оперативним шляхом встановити місце знаходження ОСОБА_4 не виявилося можливим.

В зв`язку з чим в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , умисно не з`являється до органу досудового розслідування та переховується від слідства, не виконуючи законну вимогу слідчого.

Для об`єктивного, всебічного досудового розслідування та встановлення всіх обставин вчиненого злочину, підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 неодноразово повідомлялося про виклик слідчого, зобов`язавши його прибути до органу, що здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. ОСОБА_4 , ігноруючи законні вимоги слідчого та завчасно у встановленому законом порядку на виклик, до слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, не прибув, про поважні причини свого не прибуття не повідомляв.

На даному етапі досудового розслідування встановити місце знаходження підозрюваного ОСОБА_4 не виявилося можливим, за місцем свого мешкання відсутній. Всі можливі слідчі та оперативно-розшукові заходи, які були направленні для встановлення місця знаходження підозрюваного з метою належного проведення та закінчення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження позитивного результату не дали.

Тому існують вагомі підстави, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнути кримінального покарання, переховується від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи те, що по відношенню до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід не обирався, за вказаною адресою останній відсутній, про зміну місця проживання не повідомив та місце перебування останнього не відоме, вбачаються вагомі підстави для зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органу досудового розслідування, що у свою чергу унеможливлює належного закінчення досудового розслідування з подальшим направленням кримінального провадження до суду.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , винністьякого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України підтверджується матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом допиту свідків ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , матеріалами, отриманими внаслідок проведення тимчасового доступу до речей і документів у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Враховуючи вищевикладене у органів досудового розслідування є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 :

1) Може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду з району, області або країни, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

2) Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний на виклики слідчого не з`являється, про поважні причини неприбуття до органу досудового розслідування не повідомляє.

На підставі вищевикладеного є достатні підстави вважати, що запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу, у даному провадженні буде не доцільним, у зв`язку з відповідними ризиками та вже встановленими фактами переховування від органу досудового розслідування.

Беручи до уваги викладене, оскільки наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 ніде не працює, міцних соціальних зв`язків немає, з ціллю та метою запобігти будь-яким спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, щоб уникнути покарання, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, що унеможливлює належного об`єктивного проведення та закінчення досудового розслідування з подальшим направленням до суду, все вищезазначене свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження, дослідивши докази та додатки по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши думку прокурора, який підтримав вказане клопотання, пославшись на доводи та факти викладені в ньому, думку самого підозрюваного, який просив обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, думку захисника, який теж просив обрати його підзахисному міру запобіжного заходу у вигляду домашнього арешту, слідчий суддя приходить до наступного.

Під час розгляду клопотання було встановлено вагомість наявних доказів, що на даний час ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого йому злочину за ст.336 КК України, а саме наявними доказами, переліченими в клопотанні.

При обранні міри запобіжного суд вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може:

1)Може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду з району, області або країни, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

2) Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний на виклики слідчого не з`являється, про поважні причини неприбуття до органу досудового розслідування не повідомляє.

Таким чином при вирішенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 офіційно не одружений, працює по найму, підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, у зв`язку з чим, знаходячись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування, або суду, вплинути на свідків, або вчинити інший злочин, в зв`язку з чим з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, йому необхідно обрати міру запобіжного заходу.

При цьому відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

5. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В ході дослідження даних про особу підозрюваної встановлено, що він раніше судимий, на даний час не працює, однак підробляє по найму, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має постійне місце реєстрації та проживання, будь-яких негативних характеристик на підозрюваного, в матеріалах клопотання не мається.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти («В. проти Швейцарії» (W v Switzerland), 14379/88, 26.01.1993). В своєму рішенні у справі «Адамяк проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03, 19.12.2006) Суд нагадує, що в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п.9 ч.1 ст.178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Також слідчий суддя(суд), суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.1098 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК, слідчий судця, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України», від 5.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п.1 ст.5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

Крім того, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Поряд з цим, відповідно до матеріалів справи та пояснень підозрюваного ОСОБА_4 у нього мається двоє неповнолітніх дітей, він раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, підробляє по найму.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням положень ч.4 ст.194 КПК України приходить до висновку про можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, що може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином слідчий суддя вважає за можливо обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим домашній арешт обертається за місцем його мешкання.

Крім того, щоб не обмежувати вільне пересування підозрюваного цілодобово, оскільки останній має намір працевлаштуватися та для можливості підтримувати свою життєдіяльність та забезпечувати членів своєї сім`ї, слідчий суддя вважає на можливе обрати домашній арешт у певний період доби.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 205, 485-488, 492 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000074 від 28.09.2023 року за ст.336 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин даної справи;

- в період з 22-ї години до 06-ї години не залишати місце фактичного проживанняза адресою:: АДРЕСА_1 , протягом строку дії даної ухвали.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_4 ухвали суду, покласти на відділення поліції №2 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців з дня її винесення, з урахуванням строків досудового розслідування, тобто діє до 30 жовтня 2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Після проголошення даної ухвали, підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язаний невідкладно з`явитися до відповідальної особи органів внутрішніх справ для постановлення на облік.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Красноградського районного суду ОСОБА_1