Справа № 751/9919/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/521/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою директора філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000018 від 15 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321 КК України.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 01 листопада 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування його власникам та іншим особам.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що викладені в клопотанні доводи про необхідність накладення арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, враховуючи те, що вказані речі, предмети та документи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто бути речовими доказами у кримінальному провадженні, і з метою збереження вказаних речових доказів.

На зазначену ухвалу слідчого судді директором філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України» ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваною ухвалою зазначено, що вилучене майно належить філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України», однак наведене не відповідає дійсності, оскільки згідно протоколу обшуку від 1 листопада 2024 року та показань свідків, будівля, у якій вилучено майно зазначене у відповідному протоколі, не відноситься до Горбачівського лісництва. Крім того, згідно протоколу обшуку, слідчим зазначено, що в ході пошукових заходів в адмінбудівлі та інших спорудах Горбачівського лісництва із виявленого нічого не вилучалося. Апелянт зазначає, що фактично, попри пряму вказівку проведення обшуку у приміщеннях лісництва, слідчим проведено обшук у сторонній споруді, в якій вилучено майно, яке не належить ОСОБА_9 лісництву.

Заслухавши доповідача, представника власника майна ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 00000018 від 15 квітня 2024 року, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Твердження апеляційної скарги про те, що вилучене майно було вилучено у будівлі, яке на відноситься до Горбачівського лісництва, колегія суддів не може визнати такими, що можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді враховуючи, що згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів враховує, що будівля, в якій були вилучені речовини, знаходиться на території філії «Чернігівське лісове господарство», вказане підприємство здійснює свою господарську діяльність в інтересах та від імені ДП «Ліси України» при цьому, в ході обшуку свідки зазначали, що вказане приміщення перебуває у користуванні Чернігівського лісорозсадника Філія «Лісові репродуктивні ресурси» ДП «Ліси України» і правовстановлюючі документи відсутні, оскільки зазначена будівля перебуває в стадії будівництва.

Наведені обставини жодним чином не можуть свідчити про незаконність проведення обшуку та вилучення відповідного майна і вони можуть бути належним чином перевірені в ході досудового розслідування.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України» ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000018 від 15 квітня 2024 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4