Справа № 343/368/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , його представника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000471 від 17.11.2023 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, військовослужбовця військової служби, призваного за мобілізацією та направленого для її проходження в військову частину НОМЕР_1 , згідно з ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

Будучи призваним 16 лютого 2023 року на військову службу за призовом під час мобілізації та проходячи її у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдат ОСОБА_4 , всупереч Конституції України та Законам України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військовій присязі, вчинив кримінальне правопорушення.

Так, 16 листопада 2023 року близько 16:00 год., прийшовши на територію домогосподарства, що по АДРЕСА_1 та достеменно знаючи, що на території даного домогосподарства знаходиться автомобіль марки ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 та знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 виник умисел на пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Надалі, того ж дня, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, маючи особисті неприязні відносини з ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, близько 16:05 год. підійшов до автомобіля марки ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_2 , де вільним доступом відчинивши задні двері вказаного автомобіля, за допомого сірників підпалив елементи задньої частини салону та покинув місце злочину, тим самим завдав законному користувачу ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 13420 гривень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, вказав, що машину не підпалював і ніколи такого наміру не мав. Пояснив, що 16 листопада 2023 року близько 16:00 год., ідучи від тітки, яка проживаю десь за 30 м від будинку ОСОБА_6 , побачив, що в господарстві останнього щось димить. Зайшовши на подвір`я до ОСОБА_9 , який ремонтував машину та сказав, що в ОСОБА_6 щось димить і пішов додому. Йти дивитися, що горить та гасити не хотів, бо мати ОСОБА_6 проти їхньої з ОСОБА_6 дружби, не хоче щоб він туди приходив, окрім того, подумав, що то палять сміття. По дорозі, ще зайшов в магазин по продукти, де його забрали поліцейські та повезли до господарства ОСОБА_6 . Там його водили по дворі, біля машини десь 2-3 години, він скурив багато сигарет, відтак, звідти і є сірники. Того дня ні потерпілого, ні його маму він не бачив. Також зазначив, що приїхав з військової служби в серпні 2023 року. З потерпілим були однокласниками, а зараз собутильники, разом пили горілку. Він до ОСОБА_6 в гості не ходив, а навпаки ОСОБА_6 постійно до нього приходив, бо хотів випити. Йому відомо, що в ОСОБА_6 була стара машина, якою він їздив десь 2-3 роки тому. Будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_6 , його мами та їхнього майна він не вчиняв, а тому ніякого відношення до винесеного йому обвинувачення не має та просить суд його не карати. Цивільний позов ОСОБА_6 не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 вказав суду, що вина його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, не доведена. Також заперечив щодо вимог цивільного позову. Подав клопотання про зміну запобіжного заходу на заставу.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та, зважаючи на відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Також просив вирішити долю речових доказів та витрат на проведення експертиз.

Незважаючи на невизнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, повністю доведена зібраними, та перевіреними в судовому засіданні доказами - показами потерпілого, свiдкiв, висновками експертів, зiбраними по справі та дослідженими в судовому засiданнi.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що незважаючи на те, що вони з ОСОБА_4 є однокласниками, конфлікт в них давно. Він постійно йому погрожував, казав, що його підпалить. Прийшовши у відпуску з війни, ОСОБА_4 часто приходив до нього, але він його уникав. ОСОБА_4 це не сподобалося і він спершу вибив вікно в хаті за що був складений адміністративний протокол, а потім підпалив машину. Це сталося 16 листопада 2023 року вдень біля 16:00 год. Мама в цей час була в Болехові, а він на городі позаду хати прив`язував коня. Побачив, що машина горить всередині, а ОСОБА_4 тікає з подвір`я ліворуч вуличками. При цьому, зазначив, що він бачив ОСОБА_4 перед цим десь пів години, як він ходив по його подвір`ї, був одягнений у спортивні штани, куртку, кросівки. Далі прибігли сусіди гасити і більше ОСОБА_4 він не бачив. Найперше прибігли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Осередок загоряння був на задньому сидінні автомобіля, заднє скло було розбите, на передньому сидінні стояло запасне колесо, пожежа тривала десь 10 хв. Мама прийшла, коли машина вже горіла. Станом на даний час збитки йому не відшкодовані. Просив суд суворо покарати ОСОБА_4 , а також підтримав заявлений позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 просив суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити йому покарання у виді позбавлення волі. Також просив суд задоволити у повному обсязі позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні вказала, що вона є мамою потерпілого, проживають в одному будинку. ОСОБА_4 є однокласником її сина, часто до них приходив, неодноразово погрожував їй, вибив два вікна в хаті. Того дня 16 листопада 2023 року зранку вона поїхала автобусом в Болехів на судове засідання по її заяві щодо вибиття вікон ОСОБА_4 . Назад в село поверталася попутньою машиною. Коли приїхала, то машина ще горіла, заднє скло було розбите, на подвір`ї сусіди гасили пожежу водою. Вказала, що до пожежі машина була в робочому стані, але з одного боку двері не зачинялися. Також зазначила, що перед тим як їхати на суд бачила, як ОСОБА_4 ходив дорогою, а потім коли приїхала, бачила як він тікав городами; впевнена, що то він підпалив машину.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що він з ОСОБА_4 є односельчанином, перебувають у нормальних відносинах, а ОСОБА_6 є першим сусідом. 16 листопада 2023 року, він перебував в себе на подвір`ї з племінником ОСОБА_10 , коли зайшов ОСОБА_4 і сказав, що там щось горить. Вони з племінником побігли гасити, а ОСОБА_4 з ними не йшов, куди він пішов йому невідомо. Коли він прибіг на подвір`я до ОСОБА_6 , то побачив, що горить заднє сидіння автомобіля, нікого з власників не було. Вже пізніше прийшла ОСОБА_11 та ймовірно з будинку вийшов ОСОБА_6 . Збіглися інші сусіди, гасили водою десь 10-15 хв., після чого він пішов додому. Заднє скло автомобіля тріснуло само від температури. Зазначив, що він давно не бачив, щоб ОСОБА_6 їздив на тому автомобілі, ввостаннє, десь 2-3 роки тому.

Свідок ОСОБА_10 , вказавши, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є односельчанами, у судовому засіданні пояснив, що 16 листопада 2023 року в обідню пору перебував у свого дядька ОСОБА_9 , де ремонтували автомобіль. В цей час через ворота зайшов ОСОБА_4 та сказав, що в сусідів там щось горить. Вони з дядьком взяли відра і пішли на подвір`я ОСОБА_6 . Де побачили, що з машини йде не дуже сильний дим, горіло заднє сидіння. Вони з ОСОБА_9 були першими, хто прийшов гасити, згодом прийшли ще жінки та допомагали, це тривало десь 15 хв. Лили воду спершу зверху на машину, а потім відкрили дверки і гасили всередині, де побачили поліно, яке горіло. Вікна в автомобілі були цілі, а заднє скло тріснуло від температури. ОСОБА_4 з ними не йшов, куди він подівся йому невідомо. ОСОБА_11 прийшла з вулиці пізніше, також появився ОСОБА_6 , але звідки він вийшов йому невідомо.

Свідок ОСОБА_12 , що є односельчанкою обвинуваченого та потерпілого, у судовому засіданні пояснила, що того дня поралася по господарству, побачила дим на подвір`ї в ОСОБА_6 та пішла подивитися чим можна допомогти. Вийшла на дорогу, їй сусіди дали відро і вона пішла до потоку по воду, але там було дуже мілко і вона стала до водокачки та качала воду у відра. Дим йшов з автомобіля, чи був автомобіль попередньо у справному стані їй невідомо, і що, там конкретно сталося вона не цікавилася, а коли загасили, то відразу пішла додому, де залишились перелякані діти. Чи був там ОСОБА_4 не знає, ОСОБА_6 та його мами вона теж не бачила.

Свідок ОСОБА_13 , вказавши, що обвинувачений є її односельчанином, а потерпілий сусідом та похресником, в судовому засіданні пояснила, що перебуваючи в себе на подвір`ї, почула крики про те, що щось горить. Взявши відро, вийшла на вулицю, де побачила маму ОСОБА_6 , яка приїхала автомобілем з м.Болехова. ОСОБА_11 побігла наперед, а вона за нею. Коли прийшла туди, то люди вже все загасили, вогню не було, казали, що горіла машина ОСОБА_6 . ОСОБА_4 вона там не бачила.

Свідок ОСОБА_14 , що є лікарем Поляницької амбулаторії та односельчанкою обвинуваченого та потерпілого, у судовому засіданні пояснила, що того дня до 15:42 год. була на роботі, а потім вдома зі сім`єю. Їй подзвонила сусідка і повідомила про події з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , на що вона відповіла, що до неї як лікаря не зверталися, відтак, її це не стосується.

Від допиту у судовому засіданні решти свідків, що вказані у реєстрі матеріалів досудового розслідування - прокурор відмовився.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисного пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, доводиться також дослідженими в судовому засіданні наступними доказами, які є належними та допустими, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.11.2023 року, згідно з яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , повідомив, що 16 листопада 2023 року близько 16:00 год. невідома особа, зайшовши на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , пошкодила заднє скло в належному йому автомобілі марки ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_2 , та підпалила салон; дану пожежу міг вчинити ОСОБА_4 , з яким він перебуває в неприязних відносинах (а.с. 215, т.1);

- заявою ОСОБА_6 від 16.11.2023 року, адресованою старшому слідчому СВ відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП, про те, що він дає добровільну згоду працівникам поліції на огляд території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 214, т.1);

- протоколом огляду місця події, який почато о 17:50 год. та закінчено о 19:10 год. 16.11.2023 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що слідчим, у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку було проведено огляд місця події території домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вхід до вказаного домоволодіння здійснюється зліва із сторони проїзної частини дороги, яка веде у напрямку с. Буковець Болехівської міської ради, через металеві ворота з хвірткою, яка на момент огляду була відчиненою. На території домоволодіння навпроти воріт з хвірткою розташований житловий будинок, а з правої сторони господарські споруди (стодола, стайня, дровітня). З правої тильної сторони будинку вздовж стіни поскладані дрова, а на землі лежать ковбанки різних довжин і розмірів. На момент огляду між житловим будинком та господарськими спорудами знаходився автомобіль марки ВАЗ 21033 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , користувачем якого являється ОСОБА_6 . Автомобіль передньою частиною направлений до воріт з хвірткою, а задньою до земельних ділянок. На момент огляду даний автомобіль є з слідами пошкодження, утвореними внаслідок горіння (пожежі). Зокрема, сліди горіння спостерігаються всередині салону автомобіля, на що вказує наявність слідів обвуглення та часткове прогорання текстильної обшивки, їх м`якої набивки, а також прогорання обшивки даху безпосередньо над передніми сидіннями. При огляді відсіку двигуна, багажного відділення, коліс, ходових вогнів та лакофарбового покриття кузова автомобіля слідів горіння та термічних пошкоджень не виявлено. Скляне заповнення віконних отворів в наявності, окрім заднього вікна автомобіля. При подальшому огляді салону спостерігається оплавлення полімерних елементів панелі приладів та керма автомобіля. Крім того, саме в салоні автомобіля спостерігається очевидно виражений осередковий конус, вершина якого направлена в напрямку заднього сидіння. При проведенні детального огляду заднього сидіння автомобіля виявлено два прямокутні бруски (дрова). Залишки скляного заповнення заднього вікна знаходяться в середині салону автомобіля. На зовнішній поверхні кузова залишки скла не виявлено, дверні замки автомобіля не пошкоджені. Також в салоні автомобіля на задньому сидінні окрім залишків скляного заповнення знаходиться частина плавленого пластику та пара взуття (кросівки) з ознаками горіння. Ззовні на землі біля автомобіля на відстані близько 1 м знаходяться два недопалки та на відстані близько 60 см знаходиться сірник з ознаками горіння. Біля багажного відділення на землі знаходиться сірник без ознак горіння. В ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено: два бруски (дрова), частину плавленого пластику, вирізку із заднього сидіння тканини та обгоріле взуття (кросівки), два недопалки від сигарет, два сірники, один з яких з ознаками горіння (а.с. 216-234, т.1);

- протоколом добровільної видачі від 20.11.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_4 у присутності 2-х понятих добровільно видав слідчому належний йому особистий одяг: шапку, куртку, джинсові штани та взуття (кросівки), які у подальшому долучено як речові докази в даному кримінальному провадженні (а.с. 235, т.1);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 21.11.2023 року, відповідно до якого, на підставі постанови слідчого про отримання біологічних зразків для експертизи від 20.11.2023, проведено відбирання біологічних зразків, а саме букального епітелію (слини) у ОСОБА_4 (а.с. 236-239, т.1);

- висновком експерта № СЕ-19/109-23/14362-БД від 15.12.2023 року за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_4 (а.с. 240-247, т.1);

- технічним висновком № 63/63/24.11.2023 року від 24.11.2023 щодо ймовірної причини виникнення пожежі, яка мала місце 16.11.2023 року в легковому автомобілі марки ВАЗ 21033, білого кольору, 1983 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився на окремій огородженій території приватного господарства по АДРЕСА_1 ; згідно даного висновку, найбільш ймовірною причиною виникнення вказаної пожежі стало занесення стороннього джерела запалювання шляхом спеціальної підготовки події (підпал) (а.с. 45-49, т.2);

- висновком експерта № СЕ-19/109-24/231-ПТ від 07.02.2024 року за результатами проведення пожежно-технічної експертизи, відповідно до якого осередок пожежі автомобіля марки ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився на території домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходився в задній частині автомобіля в районі заднього сидіння; причиною виникнення пожежі є занесення стороннього джерела запалювання (підпал) (а.с. 50-61, т. 2);

- висновком експерта № СЕ-19/107-23/12005-ФХД від 22.12.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, відповідно до якого, на наданих на дослідження чотирьох об`єктах, а саме: двох прямокутних брусках (дровах), частині плавленого пластику, вирізці тканини та обгорілій парі взуття (кросівках), які 16.11.2023 вилучено під час огляду місця події по АДРЕСА_1 нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено (а.с. 1-13, т. 2);

- висновком експерта № СЕ-19/109-23/14364-БД від 19.12.2023 року за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з яким на наданих на дослідження двох сірниках, які вилучено 16.11.2023 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_1 , виявлено клітини з ядрами і встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 (а.с. 34-44, т. 2);

- висновком експерта № 1714/23-28 від 11.12.2023 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, згідно з яким станом на 16.11.2023 року ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21033, 1983 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , бувшого у використанні, без урахування пошкоджень внаслідок дії вогню (високих температур) складає 13420,00 грн. (а.с. 62-77, т. 2).

Існування неприязних, напружених стосунків між обвинуваченим та потерпілим підтверджується складеними працівниками поліції 19 вересня, 21 вересня та 02 листопада 2023 року адміністративними матеріали про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) по факту вчинення ним неправомірних дій відносно потерпілого ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_11 . Постановами Болехівського міського суду Івано-Франківської області провадження по вказаних матеріалах закрито в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (перебування обвинуваченого під вартою) (а.с. 100,104, т. 2).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, які мають бути отримані у передбаченому КПК України порядку, та на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для об`єктивного вирішення справи.

Процесуальними джерелами доказів у цьому випадку є протоколи слідчих дій, документи як фактичні результати технічного документування та інші документи як відображення фактичних даних, тобто відомостей про факти.

Водночас фактичні дані не можуть існувати самостійно самі по собі без відповідного джерела та носія.

У свою чергу доказами є ті ж фактичні дані, але які відповідають вимогам належності до справи, достовірності і допустимості, а на завершення суд має дійти висновку про їх відповідність критерію достатності, що корелюється із вимогами ст. 94 КПК України.

Згідно зі ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всі докази дослідженні в судовому засіданні в даному кримінальному провадженні отримані належними уповноваженими на здійснення процесуальних дій під час досудового розслідування службовими особами Національної поліції (слідчими) під керівництвом належних і уповноважених прокурорів, що підтверджено судом стороною обвинувачення, та не заперечується стороною захисту.

Оцінюючи докази на предмет їх допустимості суд керується загальновизнаними у кримінально - процесуальній доктрині критеріями допустимості доказів: належне джерело, належний суб`єкт, належна процесуальна форма, належна фіксація, належна процедура, належний вид і спосіб формування доказової основи.

Невідповідності досліджених судом доказів цим критеріям допустимості, а також доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь яких інших доказів, здобутих завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, судом не встановлено.

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України, надані прокурором, досліджені та долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 , злочину, інкримінованою йому стороною обвинувачення.

Висновок експерта № СЕ-19/107-23/12007-ФХД від 21.12.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, відповідно до якого, на наданих на дослідження джинсових штанах, шапці, куртці з капюшоном, які добровільно видав ОСОБА_4 нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено; на наданих на дослідження кросівках, які добровільно видав ОСОБА_4 , виявлено слідові нашарування суміші зміненого світлого нафтопродукту та нафтової оливи, вид яких встановити неможливо з причин фізико-хімічних змін їх складу (а.с. 14-24, т. 2); та висновок експерта № СЕ-19/109-23/14365-БД від 19.12.2023 року за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з яким на наданих на дослідження двох недопалках, які вилучено 16.11.2023 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_1 , виявлено поодинокі клітини з ядрами, генетичні ознаки яких не встановлено у зв`язку з недостатньою кількістю ДНК у вказаних об`єктах (а.с. 25-33, т. 2) до уваги судом не беруться, оскільки вказані висновки, як не виправдовують обвинуваченого ОСОБА_4 , так і не містять доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд, не бере до уваги подані прокурором протоколи допитів свідків надані під час досудового розслідування, оскільки відповідно до ч. 4 ст.95 КПК України, суд обгрунтовує свої висновки лише на показаннях безпосередньо наданих під час судового засідання.

Пояснення, надані обвинуваченим у судовому засідання суд оцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, а тому є всі підстави для сумнівності у їх достовірності. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами протоколом огляду місця події, показами потерпілого, свідків, які є узгодженими та послідовними, результатами слідчих дій, висновками експертиз. Твердження сторони захисту, щодо недоведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, є хибним, та таким що не відповідає встановленим під час судового засідання обставинам справи.

Згідно ст.ст. 2, 11 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З урахуванням того, що умисним знищенням або пошкодженням майна шляхом підпалу є знищення або пошкодження цього майна вогнем у випадках, коли створюється загроза життю чи здоров`ю людей або загроза заподіяння значних матеріальних збитків (коли такий підпал є загальнонебезпечним), відтак, підпал - це свідоме викликання пожежі шляхом застосування джерела вогню до певних об`єктів.

Таким чином, даючи аналіз дослідженим в судовому засіданні доказам, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні доведена повністю поза розумним сумнівом, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 194 КК України як умисне знищення чужого майна, шляхом підпалу. Підстав для зміни кваліфікації кримінального правопорушення судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахування ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 вище вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, є тяжким злочином проти власності.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній схильний до суспільно-небезпечної поведінки, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє засуджений 01.12.2005 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією половини належного йому майна. Крім того, в період з вересня по листопад 2023 року відносно ОСОБА_4 багаторазово (9 разів) складалися матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, неодружений, в лютому 2023 року мобілізований до Збройних Сил України, але у вересні 2023 самовільно залишив військову частину, по місцю проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

Обставин, які пом`якшують покарання на підставі ст. 66 КК України та обставин, які б відповідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді, складеної 23.02.2024 року Калуським районним сектором № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, є високим. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб), та виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 72-76, т. 1).

Таким чином, враховуючи відсутність пом`якшуючих покарання обставин, фактичні обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу обвинуваченого, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, позицію потерпілого щодо призначення суворого покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті, за якою він засуджується, у виді позбавлення волі.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і співрозмірності вчинених протиправних дій. На думку суду виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів неможливе при призначенні більш м`якого покарання. Також відсутні підстави застосовувати положення ст. 75 чи ст. 69 КК України.

З приводу заявленого цивільного позову суд зазначає наступне.

Потерпілий ОСОБА_6 заявив до ОСОБА_4 цивільний позов, в якому вказав, що внаслідок протиправних дій останнього йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 12420 грн. Моральну шкоду ОСОБА_6 оцінив на суму 5000 грн. В судовому засіданні захисник потерпілого адвокат ОСОБА_7 вказав, що через описку, змушений уточнити позов, та просив стягнути матеріальну шкоду в розмірі 13 420 грн.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Крім цього, згідно із вимогами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, потерпілий послався на висновок товарознавчої експертизи, тому суд вважає, що з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 13420,00 грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Саме дана сума доведена належними доказами.

Статтею 23 ЦК встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 статті 23 ЦК передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено необхідність звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пп. 3 п. 10 вказаної Постанови, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого цивільному позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягаю частковому задоволенню і достатнім для компенсації моральної шкоди є стягнення з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого/цивільного позивача 3000 грн.

Щодо стягнення на користь потерпілого судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правову допомогу, то суд вважає наступне.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Оскільки потерпілим надано суду належні та допустимі докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1031949 від 04.03.2024, договір на надання правової допомоги № 16 від 04.03.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера № 47 від 26.07.2024 на суму 6000 грн., розрахунок процесуальних витрат (акт виконаних робіт) від 26.07.2024, тому загальна сума вказаних витрат є співмірною з складністю даного кримінального провадження, відтак, з обвинуваченого в користь потерпілого підлягають стягненню процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні, а саме витрати на професійну правову допомогу в розмірі - 6000 грн. (а.с. 82-83 т. 1, 130-132 т. 2).

21 листопада 2023 року ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом, у зв`язку з чим ОСОБА_4 з 21 листопада 2023 року є попередньо ув`язненою особою, а тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України йому необхідно зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області, необхідно скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу фактичного затримання, а саме з 21 листопада 2023 року.

Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 13420 (дванадцять тисяч чотириста двадцять) грн. матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 (шість тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2023 року на речі, які добровільно видав ОСОБА_4 , а саме: шапку, куртку, джинсові штани, взуття (кросівки).

Після вступу вироку в законну силу речові докази по справі:

- шапку, куртку, джинсові штани, взуття (кросівки), що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділенні поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- два бруски (дрова), частину плавленого пластику, вирізку із салону тканини, обгоріле взуття (кросівки), два недопалки - що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділенні поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - знищити;

- два обгорілі сірники, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділенні поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль марки ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на зберігання законному володільцю ОСОБА_6 - залишити останньому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати в кримінальному провадженні на залучення експертів в сумі 25 602 (двадцять п`ять тисяч шістсот дві) грн. 32 коп.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1