Справа № 642/4006/18
Провадження №1-кп/639/146/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002537 від 14.12.2017 р. за обвинуваченням

ОСОБА_8 (до 11.02.2020 носив прізвище ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубки Михайлівського району Приморського краю РРФСР, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

11.12.2007 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений за відбуттям покарання 26.02.2014;

02.03.2017 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 р. о 01.00 год. ОСОБА_11 знаходився біля магазину «Продукти», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Власенка, 3 , де побачив раніше йому незнайому ОСОБА_12 , яка поставила біля себе на сходинах свою відкриту жіночу сумку, в якій знаходився її гаманець.

Саме в той час у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення належного ОСОБА_12 гаманця з його вмістом.

Реалізуючи свій протиправний умисел, використовуючи темний час доби, ОСОБА_11 , спочатку наблизився до ОСОБА_12 , а потім діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, непомітно для останньої, таємно заволодів її гаманцем, діставши його з її сумки, та почав відходити від неї. При цьому ОСОБА_12 помітила відсутність в сумці гаманця з грошовими коштами та, вважаючи, що саме ОСОБА_11 викрав його у неї, почала переслідувати останнього, наздогнавши його біля аптеки, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Власенка, 3 .

У свою чергу ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, та, враховуючи ту обставину, що склалася, у зв`язку з тим, що потерпіла помітила зникнення гаманця з грошовими коштами, вирішив відкрито, ними заволодіти та, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, нехтуючи тією обставиною, що ОСОБА_12 бачить його дії, відкрито дістав з гаманця грошові кошти в сумі 750 гр.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив всі дії, які вважав за необхідне, спрямовані на відкрите заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , дозволивши останній вихопити з його рук належний їй гаманець без грошей.

Після цього ОСОБА_11 , звернувши на свою користь відкрито викрадені грошові кошти потерпілої, з місця скоєння злочину зник та розпорядився ними в подальшому на власний розсуд.

Внаслідок своїх дії, ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 750 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_7 своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, в ході допиту пояснив, що ввечері в один з днів грудня 2017 року разом зі своєю знайомою ОСОБА_13 вживали спиртні напої у різних місцях. Коли вони перебували біля магазину за адресою: м. Харків, вул. Власенка, 3 , зустріли двох знайомих ОСОБА_13 жінок, в тому числі і потерпілу ОСОБА_12 .. Коли жінки розмовляли між собою, ОСОБА_13 попросила обвинуваченого взяти гроші з її сумки та піти до аптеки купити воду для її дитини. Він бачив, що ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) перед цим ставила свою сумку на парапет. На парапеті стояли 2 сумки. Він взяв з однієї з сумок, що стояла на парапеті, гаманець та пішов з ним за кут будинку, прямуючи до магазину. Біля ліхтаря він вирішив дістати з гаманця гроші та зупинився. Стояв там секунд 30. До нього підбігла потерпіла та почала кидатися на нього, виривати в нього гаманець, кричати «віддай». Вони впали на землю, Вона вирвала у нього гаманець, потім обвинувачений вирвався та побіг від неї. Дуже перелякався, оскільки перебував «на іспитовому строку». Зазначає, що не розуміє, чому ОСОБА_13 не повернула гроші ОСОБА_12 , оскільки у ОСОБА_13 були, в тому числі і гроші обвинуваченого в розмірі 1000 грн., які він віддав їй на зберігання. Йому зателефонувала ОСОБА_16 , повідомила, що він взяв чужі гроші, Після цього він сховав гроші за гаражем, У подальшому сказав ОСОБА_14 , де саме заховав гроші. Скільки було грошей - не пам`ятає. Коли він зрозумів, що забрав чужі гроші, не витрачав їх, а сховав, щоб потерпіла могла знайти. Зранку він поїхав на Південний вокзал, переночував там та поїхав до м. Вовчанськ на роботу.

Вважає, що він просто припустився помилки, взявши гаманець не з сумки ОСОБА_13 , а з сумки ОСОБА_12 . Умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 у нього не було. Він діставав гроші саме під ліхтарем, оскільки там було найкраще освітлення.

У той вечір вживав горілку, коньяк, знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Також біля магазину стояли два чоловіки. У розмові жінок він участі не брав, просто стояв поруч. Як виглядали сумки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , згадати не може. ОСОБА_13 могла бачити, як він бере гроші з сумки.

Наступного ранку до нього приїхали співробітники поліції.

У подальшому, коли він перебував на лікуванні у психіатричній лікарні в с. Стрілече, повідомив про місце перебування грошей адвокату ОСОБА_17 , який разом із сестрою обвинуваченого знайшли їх та передали слідчому. Безпосередньо не повертався до потерпілої та не повернув гроші, а сховав їх, оскільки побоювався, що його можуть побити чоловіки, які перебували неподалік.

Раніше він був засуджений за ч. 2 ст. 186, потім за ч. 1 ст. 187 КК України умовно.

На даний час він неофіційно працює на будівництві. Проживає з дружиною та малолітньою донькою. З потерпілої протягом часу розгляду справи зустрітися не бажав.

В судових дебатах просив його виправдати, оскільки він не вчиняв злочину, а гроші потерпілої взяв через помилку.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вона підтверджується дослідженими судом доказами в їх сукупності.

Так, свідок ОСОБА_18 в ході допиту пояснила, що вона є рідною сестрою обвинуваченого. Брат перебував на лікуванні у психіатричному закладі в с. Стрілече. Вона разом із адвокатом поїхала до нього в лікарню в кінці 2017 або початку 2018 року. Він розповів, що перебував в компанії декількох жінок, вживав спиртне. Його знайома на ім`я ОСОБА_14 попросила його купити води, але він переплутав сумки, що стояли поруч, та взяв гроші з сумки не своєї знайомої ОСОБА_14 , а іншої жінки, також на ім`я ОСОБА_14 . У подальшому потерпіла наздогнала його, він вирвався він неї та зник, в подальшому злякався та сховав гроші за гаражем. Намалював схему, де зазначив, де саме сховав гроші. Вона разом із адвокатом поїхала на місце та знайшли гроші в сумі близько 700 грн.

Також свідок після оголошення її показань на досудовому розслідуванні за клопотанням прокурора зазначила, що після допиту її слідчим вона підписала протокол, не читаючи його. Допит проводився у той час, коли ОСОБА_19 перебував у лікарні, оскільки порізав вени. Допит тривав біля півгодини.

Брата може охарактеризувати як добру людину, на яку раніше мали певний вплив погані компанії. Зараз він змінився у найкращий бік.

Свідок ОСОБА_20 в ході допиту повідомила, що в один з днів 2017 року вона з подругою ОСОБА_12 стояла на вулиці Власенка в м. Харкові. До них підійшов обвинувачений разом з ОСОБА_21 . Вони почали розмовляти. Сумка ОСОБА_12 стояла на парапеті. Коли жінки відвернулися, він вихопив гаманець з сумки ОСОБА_12 та втік. Цього моменту свідок не бачила, але через деякий нетривалий час потерпіла виявила відсутність гаманця та побігла за ним, завернувши за кут. Свідок також пішла за кут будинку, але обвинуваченого вже там не було. Фізичного контакту між потерпілою та обвинуваченим свідок не бачила. Коли вони стояли біля магазину, свідок вживала слабоалкогольний напій. Було темно, але працювало електричне освітлення. Чи була сумка у ОСОБА_13 , свідок не пам`ятає. Також свідок повідомила, що перебувала у пригніченому стані, оскільки напередодні помер її брат.

В ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_12 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності у зв`язку з неможливістю брати участь у судовому засіданні за станом здоров`я, а також підтримала цивільний позов.

Свідок ОСОБА_13 на неодноразові виклики суду в судові засідання не прибувала, відповідно до рапортів о/у ВКП ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_22 від 14.11.2023, 12.02.2024, 19.02.2024, 19.09.2024 неодноразово відмовлялась від явки до суду, у подальшому не змогла прибути до суду через суттєве погіршення стану здоров`я.

За клопотанням сторони обвинувачення та згоди сторони захисту судом було досліджено технічний запис судового засідання Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2019 р., в ході якого було допитано потерпілу ОСОБА_12 , а також судового засідання від 02.09.2021, в ході якого було допитано свідка ОСОБА_13 .

У даних судових засіданнях окрім, відповідно, потерпілої та свідка приймали участь прокурори, обвинувачений та захисник - адвокат ОСОБА_17 .

Вирішуючи питання про допустимість зазначених показань потерпілої та свідка як доказів, суд виходить з наступного.

Верховним Судом у Постанові від 19.11.2019 по справі № 750/5745/15-к визначено, що суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.

За наведених вище обставин суд не вбачає підстав для визнання показань, наданих потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 . Жовтневому районному суду м. Харкова в судовому засіданні, неналежними та недопустимими, оскільки проведення їх безпосереднього допиту в даному складі суду забезпечено не було у зв`язку з наведеними вище підставами. Вказані особи допитані судом за участю прокурора, захисника та обвинуваченого, які ставили відповідно потерпілій та свідку свої запитання та не заявляли клопотань про неналежність або недопустимість зазначених показань як доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в ході допиту повідомила, що 14.12.2017 біля 00 год. 00 хв. вона приїхала з роботи до будинку №3 по вул. Власенка в м. Харкові , де біля магазину «Продукти» зустрілась із ОСОБА_20 , з якою перебуває в дружніх стосунках. Під час їх спілування до них підійшла ОСОБА_13 з чоловіком, як в подальшому їй стало відомо, це був ОСОБА_9 . ОСОБА_13 розпочала з ними розмову. Раптом ОСОБА_9 сказав що йому потрібно відійти в туалет. При цьому на парапеті магазину знаходилась її сумка, біля якої стояв ОСОБА_9 . Як тільки останній сказав, що йде в туалет та зробив крок від сумки вона ( ОСОБА_12 ) відразу почала перевіряти наявність гаманця, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 750 гривен. Побачивши, що гаманець відсутній, одразу побігла за ОСОБА_9 , який вже зайшов за вказаний вище будинок. Наздогнавши ОСОБА_9 , вона побачила, що він стоїть біля аптеки та виймає з її гаманця гроші прямо в неї на очах. Він побачив її ( ОСОБА_12 ), бо стояв до неї обличчям, та все одно продовжував діставати гроші з гаманця, тоді вона висмикнула з його рук свій гаманець, але він вже був без грошей, і схопила ОСОБА_9 за рукав, а він відштовхнув її та впав разом з нею на землю. Після цього ОСОБА_9 швидко встав і втік. Далі вона ( ОСОБА_12 ) повернулась до ОСОБА_20 з ОСОБА_13 та попрохала останню подзвонити ОСОБА_9 та сказати, щоб він повернув гроші, на що він відповів, що боїться, оскільки в нього вже є судимість. Потім ОСОБА_13 знову йому подзвонила, ОСОБА_9 сказав, що сховав гроші за гаражем. Всі разом вони пішли до гаражів шукати гроші, але ж біля того гаражу на який вказав ОСОБА_9 , а також біля інших гаражів ніяких грошей не було. На теперішній час вона не має до обвинуваченого претензій.

У той же час, потерпілої подано до суду цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 750 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

На уточнюючі питання суду потерпіла повідомила, що до обвинуваченого з проханням здійснити купівлю води та інших товарів в аптеці не зверталась, але вона висловлювала бажання самостійно здійснити покупку, будь-яких дозволів взяти гаманець з сумки обвинуваченому не надавала. Обвинувачений ОСОБА_9 заволодів її грошима таємно, нічого не пояснивши відійшов від них та направився за будівлю. Наздогнавши, ОСОБА_9 її вимогу повернути викрадене проігнорував та скрився з грошима.

Свідок ОСОБА_13 в ході допиту повідомила, що 13-14.12.2017 року вона вживала спиртні напої разом із ОСОБА_9 , о 00 год. 10 хв. вони разом з ним пішли до аптеки, яка розташована на вул. Власенка в м. Харкові . Неподалік від аптеки ОСОБА_13 зустріла знайому ОСОБА_12 , до якої вони з ОСОБА_9 підійшли та почали спілкуватися. На сходинках знаходилась сумка потерпілої, туди ж свою сумку поставила і ОСОБА_13 . Потім потерпіла попрохала ОСОБА_9 взяти з її сумки гаманець, в якому, окрім її коштів, також перебували кошти, які належали ОСОБА_9 , та піти в аптеку, щоб купити воду дитині свідка, на що останній погодився та пішов. Через декілька секунд ОСОБА_12 сказала, що ОСОБА_9 вкрав в неї гаманець, після чого побігла за ним та повернула за ріг будинку. Що відбувалось між ними, ОСОБА_13 не бачила, але потерпіла повернулась з пустим гаманцем та попрохала викликати поліцію, при цьому повідомила, що ОСОБА_9 втік з її грошима. Тоді ОСОБА_13 зателефонувала ОСОБА_9 , який їй повідомив, що не розуміє, чому ОСОБА_12 побігла за ним, на що ОСОБА_13 повідомила йому, що він вкрав у неї гроші, але він відповів, що гроші не крав, та залишив їх неподалік, біля гаражу, оскільки йому не потрібні неприємності, та він не хоче потрапити до місць позбавлення волі. Тоді ОСОБА_13 разом з потерпілої пішли шукати гроші, але так їх і не знайшли.

Також свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснити поведінку ОСОБА_9 не змогла, причини неповернення грошей потерпілій їй не зрозумілі. Вона підтверджує, що обвинувачений дійсно заволодів грошима потерпілої, їх не повернув, хоча міг це зробити, пояснивши, що це було випадково. Також обвинувачений в телефонній розмові вказував, що втік, оскільки розумів, що може бути притягнутий до відповідальності.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень також підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, 14.12.2017 до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області звернулась із заявою ОСОБА_12 , яка просила вжити заходи до невідомого, який 14.12.2017 біля 1:30 за адресою: м. Харків, вул. Власенка, 3 викрав з її сумки гаманець з грошовими коштами (к/п, а.с. 8).

В ході огляду місця події 14.12.2017 р. оглянуто ділянку місцевості за адресою: м. Харків, вул. Власенка, 3 (к/п, а.с. 9-10).

В ході пред`явлення особи для впізнання 15.12.2017 р. потерпіла ОСОБА_12 серед інших осіб впізнала ОСОБА_9 як особу, яка 14.12.1017 близько 01:00 год. відкрито заволоділа її грошовими коштами за адресою: м. Харків, вул. Власенка, 3 (к/п, а.с. 26-30).

01.02.2018 слідчим оглянуто грошові кошти в сумі 755 гривень, купюрами: 2 по 200 гривень (ПЗ4475442; УС6358136), 3 купюри по 100 гривень (МЕ7255630; ЕФ3886688; ВХ6844350), 1 купюра 50 гривень (СЄ6509943), 5 купюр по 1 гривні (Л2236207; Е4944915; Т7833892№ З3035497; Г6934083), які були долучені до матеріалів кримінального провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_17 , який зазначив, що вказані грошові кошти знайшла ОСОБА_18 , яка є сестрою ОСОБА_23 (к/п, а.с. 59-61, 84).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 487 від 18.06.2018, ОСОБА_9 на час проведення експертного дослідження страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 перебував в стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертного дослідження ОСОБА_9 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (к/п, а.с. 218-222).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_9 11.02.2020 уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_24 , його прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 (судова справа, т. 2, а.с. 2).

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його покази повністю спростовуються показаннями потерпілої, свідків, а також сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні.

Так, позиція ОСОБА_7 щодо помилки, яку він допустив, переплутавши сумки потерпілої та свідка ОСОБА_13 та взявши гаманець із сумки ОСОБА_12 , а тому не мав умислу на заволодіння її грошовими коштами, спростовується як показаннями потерпілої ОСОБА_12 , з яких вбачається, що після пред`явлення вимоги повернути гроші обвинувачений цього не зробив, фізично протистояв потерпілій, а потім покинув місце події та сховав грошові кошти, не маючи наміру їх повернути, так і показаннями свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , а також ОСОБА_25 (показання зі слів іншої особи). Крім того, сам обвинувачений не заперечував, що події фактично відбувалися саме за встановлених судом обставин.

Більш того, навіть після того, як обвинувачений, подолавши спротив потерпілої, зник з місця події з грошовими коштами, в телефонній розмові з ОСОБА_13 йому було ще раз доведено, що вказані кошти належать не останній, а потерпілій ОСОБА_12 , та їх слід повернути, проте ОСОБА_7 цього не зробив, а сховав гроші. Посилання обвинуваченого на те, що він перелякався, оскільки не хотів притягуватися до кримінальної відповідальності, фактичних обставин справи, встановлених судом, не спростовують.

Навіть якщо припустити, що обвинувачений дійсно припустився помилки щодо визначення сумки, гаманець з якої взяв нібито на прохання ОСОБА_13 , подальші активні дії потерпілої, яка повідомила ОСОБА_7 , що він взяв її гроші, беззаперечно надавали йому можливість усвідомлювати цей факт, та, визнавши свою помилку, вибачитися та повернути їх потерпілій. Натомість, ОСОБА_7 , розуміючи, що грошові кошти, які він утримував в руках, йому не належать, вибули з володіння власниці проти її волі, з метою розпорядження ними подолав спротив потерпілої та зник з місця події, утримуючи гроші у своєму незаконному володінні, а у подальшому сховав кошти та не повернув їх ОСОБА_12 , що свідчить про спрямованість йому умислу на відкрите заволодіння чужими грошовими коштами та бажання довести його до кінця.

Показання потерпілої та свідків не мають суперечностей один з одним, співвідносяться та збігаються в своєї суті з доказами, дослідженими в судовому засідання та спростовують позицію обвинуваченого щодо не вчинення ним кримінально караних дій, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , які були надані безпосередньо в судовому засіданні даним складом суду, а також потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , які були з дотриманням вимог КПК України допитані при попередньому розгляді кримінального провадження; а крім того - сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

Проаналізовані судом докази дають суду беззаперечні підстави вважати доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно.

Доводи захисника ОСОБА_6 стосовно можливої кваліфікації дій ОСОБА_7 як крадіжки суперечать встановленим обставинами подій, оскільки остаточне заволодіння грошовими коштами з боку ОСОБА_7 відбулося відкрито для потерпілої ОСОБА_12 , яка чинила обвинуваченому активний спротив та вимагала повернути гроші їй.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , під час судового розгляду не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, востаннє - 02.03.2017 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, на час вчинення кримінальних правопорушень офіційно не був працевлаштований, на даний чс працює неофіційно, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи є осудною особою, має постійне місце проживання в орендованому житлі в м. Харкові, в якому проживає із родиною, та місце реєстрації в Харківській області, є внутрішньо переміщеною особою.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини скоєння даного кримінального правопорушення, відсутність таких, що обтяжують покарання та таких, що пом`якшують покарання, обставин, дані про особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров`я та сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, яка народилася під час судового розгляду; у той же час - факти його притягнення до кримінальної відповідальності та засудження за вчинення злочинів проти власності, що може свідчити про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів; ставлення ОСОБА_7 до скоєного - невизнання винуватості у кримінального правопорушеннях, відсутність щирого каяття. Також суд бере до уваги незначний розмір матеріальної шкоди, заподіяний потерпілій, який станом на час вчинення злочину не перевищував розмір 2 неоподаткованих мінімумів доходу громадян, позицію потерпілої, яка у поданій до суду заяви при призначенні покарання покладалась на розсуд суду та зазначила, що претензій до ОСОБА_7 не має.

За таких обставин суд зазначає, що покарання ОСОБА_7 повинне бути пов`язане з позбавленням волі, хоча, з врахуванням даних про його сімейний стан - в мінімальному розмірі санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Остаточне покарання призначається відповідно до правил ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 72 КК України до строку покарання підлягає зарахуванню термін попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 обирається запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, після набрання вироком законної сили ОСОБА_7 підлягатиме затриманню та направленню до місць відбування покарання. При цьому при обранні запобіжного заходу судом враховується належна процесуальна поведінка ОСОБА_7 під час розгляду справи судом.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Вирішуючи долю цивільного позову ОСОБА_12 , суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_12 30.10.2018 подала до суду цивільний позов до ОСОБА_11 , в якому просить стягнути з обвинуваченого на її користь 750 гривень матеріальних збитків - суму грошових коштів, які були у неї викрадені. Також потерпіла просить стягнути з обвинуваченого 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тривалим проведенням досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Даним вироком встановлено, що ОСОБА_11 заволодів грошовими коштами потерпілої в сумі 750 гривень. Проте, вищевказані грошові кошти визнано речовими доказами по справі та судом при постановленні вироку вирішено питання щодо повернення їх потерпілій.

Відтак, матеріальна шкода фактично відшкодовується шляхом повернення потерпілій грошових коштів як речового доказу.

Що стосується позовних вимог потерпілої про відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 1000 грн., то зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_12 не наведено жодного доказу спричинення їй моральної шкоди. Крім того, в якості підстав для задоволення позову в цій частині потерпіла зазначає тривалий час досудового розслідування та судового розгляду. У той же час, матеріалами справи не підтверджується той факт, що тривалість розгляду кримінального провадження спричинена саме через активні дії чи бездіяльність ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 р. та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме період часу з 09 січня 2023 року по 18 серпня 2023 року включно.

До набрання вироком суду законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися з м. Харкова та Харківської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи.

Після набрання вироком законної сили затримати ОСОБА_7 та через ДУ «Харківський слідчий ізолятор» направити його до місць відбування покарання.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2018 року на грошові кошти в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень, купюрами 2 (дві) по 200 гривень (ПЗ4475442; УС6358136), 3 (три) купюри по 100 гривень (МЕ7255630; ЕФ 3886688; ВХ6844350), 1 (одна) купюра 50 гривень (СЄ 6509943), 5 (п`ять) купюр по одній гривні (Л2236207; Е4944915; Т7833892; З 3035497; Г6934083), які визнано речовими доказами, та повернути їх власнику - ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1