Справа № 751/7955/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/411/24
Категорія - інші скарги. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

слідчої ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру від 03 липня 2024 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000807 від 13 травня 2024 року.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що підозра оголошена ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, є обгрунтованою і підтверджується наявністю достатніх доказів. При цьому зазначив, що на даній стадії досудового розслідування вирішення слідчим суддею питання про наявність або відсутність у діях особи певних елементів складу злочину неможливе, оскільки це вирішується за наслідками дослідження доказів під час судового розгляду і подальшої їх оцінки судом у їх сукупності та взаємозв`язку між собою. Крім того, слідчий суддя зазначив, що доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України не є підставою для скасування підозри.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити його скаргу про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч.2 ст. 149 КК України від 03 липня 2024 року.

Рішення слідчого судді апелянт вважає формальним, без надання оцінки щодо порушення підслідності. Звертає увагу і на те, що слідчий суддя уповноважений перевіряти, зокрема, і наявність достатності доказів для підозри, що відповідає вимогам п.3 ч.1 ст. 276 КПК України.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення лише формально дотримані підстави щодо висунутої підозри ОСОБА_6 за ст. 149 КК України, при цьому обставини, які мають доводи причетність особи до події така підозра немає, що залишилось без належної уваги слідчого судді.

Стверджує, що слідчий суддя не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, але має встановити чи мала місце подія кримінального правопорушення. Також має бути встановлене існування зв`язку між діями ОСОБА_6 та подією кримінального правопорушення. Крім того апелянт, аналізуючи зміст підозри вважає, що вона суперечить доказам сторони обвинувачення про вчинення злочину, передбаченого ст. 149 КК України. Вказує, що до ЄРДР ОСОБА_10 внесена сумнівна фабула за кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст. 149 КК України, хоча саме він мав перевірити зміст рапорту оперуповноваженого та співставити його з запропонованою кваліфікацією, що явно не робилося. Зазначає, що слідчий суддя у судовому рішенні не надала оцінки результатам отриманого тимчасового доступу до інформації, яка знаходилась у ПрАТ «ВФ Україна» за телефоном потерпілої.

Неодноразово в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що досудове розслідування щодо двох військовослужбовців ЗСУ підслідне ДБР, натомість досудове розслідування здійснюється групою слідчих слідчого управління, а процесуальне керівництво здійснюють прокурори Чернігівської обласної прокуратури. Наполягає, що працівники ВМП і СУ створили надуману подію кримінального правопорушення за ст. 149 КК України, що грунтується на суб`єктивних припущеннях і не підкріплюється конкретними доказами у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 також просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги його захисника та скасувати повідомлення йому про підозру за ч.2 ст. 149 КК України від 03 липня 2024 року.

Суть апеляційної скарги зводиться до того, що, на його думку, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, не містить жодних суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, що підтверджують склад злочину, передбаченого ст. 149 КК України, а містить надуману подію кримінального правопорушення, яке не підтверджується жодними доказами.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційних скарг, ухвалу слідчого суддів вважали незаконною та необґрунтованою, просили її скасувати та скасувати письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , прокурора та слідчу, який вважали скарги безпідставними, вказуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вербуванні потерпілої ОСОБА_11 дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України повідомлення слідчого, прокурора про підозру може бути оскаржено слідчому судді.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави стверджувати, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276-278 цього Кодексу.

Тобто, слідчий суддя повинен перевірити дотримання органом досудового розслідування чи дізнання процесуального порядку повідомлення про підозру. А саме: 1) чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру; 2) чи уповноваженою особою прийняте процесуальне рішення та здійснено вказану процесуальну дію; 3) чи відповідає повідомлення про підозру вимогам ст. 277 КПК України (щодо змісту такого); 4) чи дотримано порядок та строк вручення повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України); 5) чи дотримано прав особи, якій повідомлено про підозру.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст.277 КПК, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону.

У той же час підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України).

Якщо про підозру повідомляється особа у разі обрання щодо неї запобіжного заходу, у клопотанні слідчого також уже мають бути такі достатні докази, оскільки КПК України встановлює, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України). Підставою для ймовірного висновку про причетність особи до вчинення злочину та повідомлення особи про підозру є також сам собою факт затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення (п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України). Цим фактом і обґрунтовується виникнення припущення про вчинення кримінального правопорушення певною особою, яке має бути перевірене під час кримінального процесуального доказування для її спростування або підтвердження та трансформації в обвинувальне твердження, що знайде своє відображення в обвинувальному акті.

Як убачається з матеріалів справи у провадженні СУ ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000807 від 13.05.2024року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК України.

Згідно з вимогами статті 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 03 липня 2024 року вбачається, що воно складено слідчим за погодженням із прокурором, у ньому зазначено прізвище та посада слідчого, який здійснював повідомлення, анкетні відомості (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) особи, якій повідомлено про підозру, найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення, зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статей закону України про кримінальну відповідальність, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також інші суттєві обставини, які відомі на момент повідомлення про підозру.

Крім того, у повідомленні про підозру ОСОБА_6 зазначені права підозрюваного, міститься підпис слідчого, який здійснив повідомлення, підпис прокурора, який його погодив.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри має перевірятися слідчим суддею не з точки розу доведеності вини, а з точки зору того, що після повідомлення особи про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення органом досудового розслідування дотримуються вимоги кримінального процесуального закону щодо розумних строків проведення досудового слідства та дотримання органом досудового слідства прав та свобод підозрюваної особи під час слідства.

Таким чином, слідчий суддя не повинен встановлювати причетність підозрюваної особи до вчинення злочину поза розумним сумнівом, але має встановити чи мала місце подія кримінального правопорушення.

Апеляційний суд підкреслює, що в першу чергу слідчий суддя має переконатися чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру, проте не має оцінювати докази, що стали підставою для повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та надавати юридичну кваліфікацію діям підозрюваної особи. Відтак, твердження апелянтів про те, що викладена фабула повідомлення про підозру є сумнівною з огляду на кваліфікацію не є предметом оцінки на даній стадії, про що вірно вказано у судовому рішенні.

Що стосується численних доводі з приводу порушення правил підслідності, то вказане питання порушене стороною захисту не віднесене до компетенції слідчого суддів, на чому помилково наполягає адвокат.

Згідно із ч. 2 ст. 218 КПК України, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Відповідно до ч. 5 даної статті у разі виникнення спорів про підслідність вони вирішуються керівником органу прокуратури вищого рівня. Прокурор має право визначити територіальну підслідність після того, як одержить від слідчого повідомлення про початок досудового розслідування, доручивши іншому слідчому здійснити провадження за кримінальним правопорушенням.

Отже, повноваження щодо визначення підслідності належать виключно до компетенції прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, який своєю постановою визначає підслідність злочину.

Разом із тим, КПК України встановлює виключне право, а не обов`язок прокурора області (його заступника) визначати підслідність будь-яким органом досудового розслідування (ч. 5 ст. 36 КПК України).

Аналіз змісту КПК України також свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5ст.218 КПК України.

Отже, питання визначення органу досудового розслідування є компетенцією прокурора, який бере участь у кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя не втручаючись у зміст такої компетенції при розгляді скарги перевіряє лише дотримання відповідною службовою особою процедури прийняття такого рішення та наявності у такої особи правомочності його прийняття. При цьому питання дотримання процедури та встановлення повноважень у конкретного прокурора на визначення підслідності стороною захисту порушене не було.

За вказаних підстав, колегія суддів підкреслює, що рішення прокурора області (його заступника) на визначення підслідності будь-яким органом досудового розслідування не є предметом контролю слідчим суддею у порядку, передбаченому КПК, за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Тобто, відповідно до ст. 220 КПК України клопотання у кримінальному провадженні під час досудового розслідування подається прокурору, який відповідно до ст. 36 КПК України здійснює процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2024 року про відмову у задоволенні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру від 03 липня 2024 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000807 від 13 травня 2024 року, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14