Провадження № 1-в/686/919/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

про звільнення від призначеного судом покарання,

встановив:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року ОСОБА_4 засуджений за ст.ст. 15 ч. 2 і 185 ч. 4 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 309 ч. 1 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року, та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року, та остаточно призначено йому покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Покарання відбуває в ДУ «Райківецька виправна колонія (№ 78)».

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX).

В судове засідання представник установи виконання покарань не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні клопотання засудженого покладається на розсуд суду. У відповідності до ч. 5 ст. 539 КПК України суд розглядає справу за відсутності представника установи виконання покарань.

Заслухавши засудженого, який клопотання підтримав, думку прокурора, який проти задоволення клопотання не заперечив, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 15 ч. 2 і 185 ч. 4 КК України, ОСОБА_4 вчинив 11 травня 2023 року, а згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив 04 березня 2024 року.

Статтею 7 Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року встановлений у сумі 2684 грн. та відповідно 50 відсотків від його розміру становить 1342 грн.

Статтею 7 Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2024 року встановлений у сумі 3028 грн. та відповідно 50 відсотків від його розміру становить 1514 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 і 185 ч. 4 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 грн. (1342 х 2), а на час вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, такий розмір становив 3028 грн. (1514 х 2).

Як убачається з вищевказаних вироків суду ОСОБА_4 вчинив замах на крадіжку належного потерпілому майна на загальну суму 856 грн. 64 коп. та крадіжку майна вартістю 2553 грн. 33 коп. відповідно.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна становить 856 грн. 64 коп. та 2553 грн. 33 коп. відповідно, тобто ці суми менші за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн. та 3028 грн. відповідно, тому, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, вчинені ОСОБА_4 діяння не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_4 засуджений за діяння, караність яких на цей час законом усунена, а тому відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України він підлягає звільненню від призначеного судом (вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року та Деснянського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року) покарання.

При цьому суд враховує висновок Верховного Суду про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24).

З огляду на вищенаведене ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 57 КВК України, враховуючи особу засудженого ОСОБА_4 та перебування його в установі виконання покарання, суд приходить до висновку направити останнього до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, звільнивши його з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 КВК України та ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_4 у строк покарання у виді 2 років обмеження волі слід зарахувати відбуте ним покарання у виді позбавлення волі та час слідування під вартою до виправного центру з 01 квітня 2024 року (дня початку відбування покарання у виді позбавлення волі) по день прибуття до виправного центру включно із розрахунку один день позбавлення волі та слідування під вартою до виправного центру за два дні обмеження волі.

Керуючись ст.ст. 72, 74 КК України, ст.ст. 57, 58 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від покарань, призначених вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року та Деснянського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року, у зв`язку із усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі.

Направити засудженого ОСОБА_4 до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, звільнивши його з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст. 58 КВК України обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 КВК України та ч. 1 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді 2 років обмеження волі відбуте ним покарання у виді позбавлення волі та час слідування під вартою до виправного центру з 01 квітня 2024 року по день прибуття до виправного центру включно із розрахунку один день позбавлення волі та слідування під вартою до виправного центру за два дні обмеження волі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: