Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/1652/24

Номер провадження: 1-кп/511/196/24

30 квітня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000280 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 я, громадянина України, уродженця с. Верблюжка, Новгородківського район Кіровоградської області, неодруженого, з середньої спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби, на момент вчинення кримінального правопорушення перебуваючи на посаді інспектор прикордонної служби 3 категорії - помічник гранатометник третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_9 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 . Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В останній раз, згідно Указу Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 року по теперішній час діє воєнний стан.

04.09.2023 року відповідно до Указу президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 та набуття чинності Указу президента «Про загальну мобілізацію» та виконання вимог мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України № 32/321/501/13т ОСОБА_4 призвано на службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ).

Згідно положень п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, є день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_3 або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України.

Відтак, з дня відправлення у військову частину 2144 з ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 19.10.2023 року №664-ОС ОСОБА_4 зараховано до списківособового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 та поставлено на усі види забезпечення з 18.10.2023 року.

Відповідно до наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.10.2023 року №671-ОС ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічник гранатометник третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військове служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допусти їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічник гранатометник третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатурі швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 , у військову званні «молодший сержант», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, завершивши лікування у госпіталі ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_7 », на яке вибув відповідно до наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 06.02.2024 року, та 16.02.2024 року, будучи зобов`язаним прибути де розташування військової частини НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не підлягає розголошенню в період воєнного стану) з метою назавжди ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, 26.02.2024 року о 23 год. 55 хв. намагався залишити територію України, поза межами пункту пропуску через державний кордон, на ділянці відділення п/н «Секрет» на напрямку Розалівка (Україна) - Стара Андріяшівка (Республіка Молдова) у районі пп/нз 0507/03 на відстані 100 метрів від Державного кордону) на території ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_11» ІНФОРМАЦІЯ_10, де був затриманий співробітниками ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_11» ІНФОРМАЦІЯ_10.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини справи і суду пояснив, що він, будучи військовослужбовцем та, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, під час виконання бойового завдання отримав поранення, внаслідок чого, наказом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 06.02.2024 року, був направлений на лікування до військового госпіталю ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » для проходження лікування. Після завершення лікування, 16.02.2024 року, він достовірно знаючи, що зобов`язаний прибути до розташування військової частини НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив до військової служби не повертатися.

Так, 16.02.2024 року він поїхав до своєї дівчини до м.Житомир, де пробув деякий час. Не бажаючи повертатися до військової служби він вирішив покинути Україну та перетнути Державний кордон України. Через Телеграм-канал, домовився з незнайомою особою, який обіцяв за гроші йому в цьому допомогти. 26.02.2024 року він прибув спочатку до м. Одеси, потім до м.Роздільна, де за вказівками цього чоловіка почав рухатись вздовж лінії кордону. Однак, о 23 год. 55 хв. того ж дня був затриманий співробітниками ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_11» ІНФОРМАЦІЯ_10.

Також обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що не бажав продовжувати військову службу за станом свого здоров`я, він декілька разів звертався до своїх командирів, однак його ніхто не бажав чути. А після отримання поранення і лікування у госпіталі він взагалі злякався, а тому вирішив не повертатися до військової служби і незаконно перетнути ДКУ. Наразі, він повністю розуміє, що порушив свої військові обов`язки, передбачені Статутом ЗСУ, порушив військову присягу і свідомо допустив їх порушення, в чому щиро кається.

Таким чином показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не оспорює.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явленні до місця служби з метою ухилитися від військової служби з лікувального закладу, вчиненому в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує такі обставини:

-медичну характеристику, відповідно до якої солдат ОСОБА_4 має діагноз: «Неспецифічний виразковий коліт, проктит, рецидивуючий перебіг» (а.к.п.50);

-службову характеристику, згідно якої солдат ОСОБА_4 до виконання службових обов`язків, вимог Конституції, законів, статутів Збройних Сил України, Військової присяги ставиться безвідповідально. Незадовільно ставиться до виконання своїх обов`язків (а.к.п.51);

-відомості про те що ОСОБА_4 притягався 07.09.2023 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває та є особою раніше не судимою (а.к.п..60-61, 63-64, 69)

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на підставі викладеного, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій ч.4 ст.408 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, на думку суду, призначена міра покарання наддасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Підстав застосування статті 69 КК України, а тим більше статті 75 цього Кодексу, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Так, звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за дезертирство не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 27.02.2024 року та утримується в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_4 з вказаної дати.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2024 року накладено арешт, шляхом заборони розпорядження та користування на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорій А1, А, В, С1 дійсне до 31.10.2047 року; мобільний телефон марки іРоnе 13 Рrо Мах ІМЕІ НОМЕР_6 з сім карткою оператора Водафон з номером НОМЕР_7 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії та номер НОМЕР_8 дійсний до 19 квітня 2028 року (а.к.п.70).

У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.100, 174, 349, 368, 369, 371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати - з 27 лютого 2024 року, тобто з дня фактичного затримання.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2024 року.

Речові докази, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорій А1, А, В, С1 дійсне до 31.10.2047 року; мобільний телефон марки іРоnе 13 Рrо Мах ІМЕІ НОМЕР_6 з сім карткою оператора Водафон з номером НОМЕР_7 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії та номер НОМЕР_8 дійсний до 19 квітня 2028 року; які зберігаються у камері зберігання речових доказів ТУ ДБР у м.Миколаєві, після набрання вироком законної сили, повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1