Справа № 344/4129/24
Провадження № 11-сс/4808/88/24
Категорія ст. 303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора від 28 лютого 2024 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

скаржника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із скаргою в якій висловлює свою незгоду з обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, незгоду з діями та рішеннями суддів Коломийського міськрайонного суду, Івано-Франківського міського суду, Івано-Франківського міського суду та діями прокурора ОСОБА_9 , який представляє сторону обвинувачення у кримінальному проваджені. Заявник стверджує, що звертався зі скаргою до Верховної Ради України з приводу незаконних дій, рішень суддів та прокурора та отримав відповідь, що скарга пере направлена до Вищої Ради Правосуддя та Офісу Генерального прокурора. В кінці скарги вказує, що просить провести перевірку щодо кримінального правопорушення прокурора ОСОБА_9 .

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 в своїй скарзі не вказує, в чому полягає бездіяльність прокурора, які його рішення чи дії він оскаржує чи просить скасувати, а висловлює незгоду взагалі зі рішеннями і діями суддів та про прокурора, що не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які підлягають оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, внести відомості в ЄРДР які зазначені в його скарзі.

Вказує, що Івано-Франківським міським судом розглядається справа №346/2844/21 де його незаконного обвинувачують у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Зазначає, що ним неодноразово оскаржувались дії прокурора та слідчого які сфальсифікували справу, однак відповідальними особами не вчинено дій щодо ретельної перевірки вказаних фактів.

Наголошує, що його звернення було адресоване до Верховної Ради України, яке переадресоване офісу Генерального прокурора та направлено для ретельної перевірки.

Зазначає, що судом не беруться його заяви про вчинення злочинів та клопотання про дослідження доказів по не зрозумілих для нього причинах.

Вказує, що керівник Івано-Франківської прокурати не виконує вказівок Генерального прокурора не об`єктивно та ретельно не досліджує всі обставини, які вказані в його скаргах.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним та просив апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення;

- скаржник ОСОБА_7 просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали скарги, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ висловлює сталу позицію, вказуючи у своїх рішеннях на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Ніконенко проти України» від 14 листопада 2013 року, п. 44, «Мута проти України» від 31 липня 2012 року, п. 61, «Карабет та інші проти України» від 17 січня 2013 року, п. 259).

У розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя, до повноваження якого належить здійснення порядку судового контролю за дотримання прав, свобод, інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Завданням слідчого судді відповідно до вимог чинного КПК України є контроль законності рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому розслідуванні.

Механізм реалізації кримінально-процесуальних гарантій є по суті всією системою кримінально-процесуальних норм, які спрямовують кримінальне провадження на досягнення його завдань. Такими завданнями є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження та щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положенням статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, що підлягають оскарженню, зокрема, окрім іншого, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, ОСОБА_7 звернувся 28 лютого 2024 року до Івано-Франківського міського суду із скаргою в якій висловлює свою незгоду з обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, незгоду з діями та рішеннями суддів Коломийського міськрайонного суду, Івано-Франківського міського суду, Івано-Франківського міського суду та діями прокурора ОСОБА_9 , який представляє сторону обвинувачення у кримінальному проваджені, вважає наявність в діях прокурора складу кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 366, 372, 384 КК України.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_7 звертався зі скаргою до Верховної Ради України з приводу незаконних дій, рішень суддів та прокурора та отримав відповідь, що скарга пере направлена до Вищої Ради Правосуддя та Офісу Генерального прокурора. Але керівник Івано-Франківської прокурати не виконує вказівок Генерального прокурора не об`єктивно та ретельно не досліджує всі обставини, які вказані в його скаргах.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 , послався на те, що ОСОБА_7 в своїй скарзі не вказує, в чому полягає бездіяльність прокурора, які його рішення чи дії він оскаржує чи просить скасувати, а висловлює незгоду взагалі зі рішеннями і діями суддів та про прокурора, що не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які підлягають оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі висновки слідчого судді зроблено помилково.

Так, порядок та особливості оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначено Главою 26 КПК України.

Виходячи з аналізу положень кримінального процесуального закону скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя помилково дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 , оскільки наведені в скарзі обставини, а саме оскарження бездіяльності уповноваженої особи щодо ймовірного вчинення злочину за ст. ст. 366, 372, 384 КК України можуть свідчити про порушення встановлених законом вимог та процедур та повинні перевірятися в порядку визначеному Главою 26 КПК України.

Відсутність даних щодо наявності відповідної заяви та результатів її розгляду є підставою для відмови в задоволенні скарги, а не відмови у відкритті провадження за такою скаргою, а тому така скарга підлягає до розгляду по суті з прийняттям відповідного рішення.

Відмова у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 з таких підстав порушує принцип доступу до правосуддя.

Таким чином, ухвалу слідчого судді необхідно скасувати, постановивши нову ухвалу, якою направити скаргу слідчому судді суду першої інстанції для розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що слідчим суддею скарга по суті не розглядалася, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати та приймати рішення по суті тих вимог, які зазначені у скарзі, поданій до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309-310, 376, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора від 28 лютого 2024 року скасувати.

Постановити нову, якою скаргу ОСОБА_7 визнати такою, що підлягає розгляду та направити її до суду першої інстанції для розгляді по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5