ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/5475/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1577/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів, із залишенням, раніше визначеної застави в розмірі 53680 гривень, - до 14 липня 2024 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики наведені у клопотанні про обрання запобіжного заходу є встановленими та доведеними.

Тому обраний запобіжний захід - тримання під вартою є виправданим, оскільки відповідає особі обвинуваченого та встановленим обставинам, які з часу винесення попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави не змінилися, а також наявності ризиків, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити йому раніше обраний запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Вказує, що знаходиться в умовах слідчого ізолятора з 26 травня 2021 року, при цьому злочин не вчиняв, вимушено визнав вину, внаслідок жорстокості, чим порушені його права.

Посилається на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої справа повинна розглядатись в розумні строки, з часом ризики зменшуються.

Проте суд продовжує строки тримання під вартою, посилаючись на ті ж самі ризики.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу, наполягала на її задоволенні, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , які є нетяжкими, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років..

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є недоцільним.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Крім того, колегія суддів зазначає, що судовий розгляд у провадженні тільки розпочатий, свідки ще не допитані, ОСОБА_7 обізнаний про місце мешкання потерпілих та свідків, яким відомі обставини вчинення злочину, показання яких відкриті обвинуваченому, з зазначенням їх місця проживання, контактних номерів телефону, останній може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного впливу на вказаних осіб.

Більш того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, а тому об`єктивно існує ризик втечі та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді