КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/5413/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1449/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000485 за апеляційними скаргами прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Лепетиха Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Бериславського районного суду Херсонської області за ч. 1 ст. 70 ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст.153, ч. 2 ст. 155 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років, звільнений 22.11.2021 року за відбуттям строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України та призначено йому покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади пов`язані з вихованням дітей чи займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано до строку відбуття покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у період з 07 лютого 2023 року до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Внесено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб відомості про особу засудженого: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Лепетиха Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року (унікальний № 756/1768/23, провадження № 1-кс/756/437/23) на мобільний телефон Huawei чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , с/н НОМЕР_3 з сім-картами оператора «Київстар»

т. НОМЕР_4 , т. НОМЕР_5 - скасовано.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно із вироком суду, у невстановлений час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій з метою подальшого її зберігання, без мети збуту чи розповсюдження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей в частині заборони поширення серед населення вульгарно-натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації статевих актів із зображенням у будь-який спосіб дитини, всупереч ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003 року, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 в редакції від 17.03.2021, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, день та час, з метою отримання доступу до матеріалів (відеофайлів) дитячої порнографії, використовуючи інформаційно-телекомунікаційні системи та технології, а саме мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , c/н НОМЕР_3 , який належить йому на праві власності, у невстановлений спосіб, умисно, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, отримав доступ до файлів, які відображують сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту та відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії.

Після чого, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, у невстановлений час, місці та спосіб, завантажив на мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , c/# НОМЕР_6 з всесвітньої мережі Інтернет 4 (чотири) відео-файли, які відображують сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту та відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії, а саме: VID_20230115_005549_682.тр4.m4v, VID 005 485. mp4. m4v, VID 20230115_020051_366 .mp4. m4v, VID 1321 554. mp4. m4v та умисно зберігав без мети збуту чи розповсюдження на накопичувачах пам`яті вище вказаного мобільного телефону до затримання працівниками поліції, тобто до 07.02.2023 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 301-1 КК України, які виразилися в умисному одержанні доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій та умисному зберіганні дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи ні доведеності вини обвинуваченого, ні фактичних обставин провадження, встановлених судом, посилаючись на незаконість вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023, виключити з резолютивної частини вироку рішення щодо внесення інформації про ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, до Єдиного реєстру осіб, засдужених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітної особи, зміни формулювання додаткового покарання, до якого засуджено ОСОБА_7 , а саме виключити з його резолютивної частини інформацію щодо додаткового покарання у вигляді зайняття діяльністю, пов?язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 3 (три роки) та сформулювати його наступним чином: «призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов?язані з вихованням дітей, та займатися діяльністю, пов?язаною із наданням послуг організації дитячого дозвілля чи спілкуванням з особами до 18 років, строком на 3 роки». А також внести зміни до резолютивної частини вироку в частині вирішення долі речових доказів, а саме: 4 відео-файли, які містяться на мобільному телефоні Huawei чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 с/н НОМЕР_3 з сім-картами оператора «Київстар» т. НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , необхідно знищити, після чого повернути мобільний телефон власнику - ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України, фактично відсутні потерпілі особи. Факт зберігання у мобільному телефоні відео-файлів, які відображують сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту та відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії, не свідчить про те, що малолітній особі завдано шкоди. Крім того, злочин, передбачений ч.1 ст.301-1 КК України за об?єктом посягання є кримінальним правопорушенням проти громадського порядку та моральності. Таким чином, вирішення судом питання щодо включення відомостей щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України, свідчить про порушення вимог ч.4 ст.374 КПК України. Отже, при ухваленні вказаного судового рішення, судом першої інстанціїпомилково вирішено питання внесення до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, відомостейпро ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Лепетиха Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, апелянт вказує, що застосування до обвинуваченого позбавлення права займатися діяльністю, пов?язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 3 роки, є досить широким та неконкретизованим. Погоджуючись з призначенням в якості додаткового покарання позбавлення права обіймати посади, повязані з вихованням дітей, враховуючи характер вчиненого злочину та висновки судово - психіатричної експертизи, прокурор вважав можливим покласти на обвинуваченого додаткове покарання у виід позбавлення права займатися діяльністю, повязаною із наданням послуг організації дитячого дозвілля чи спілкування з особами до 18 років.

Окрім того, апелянт зазначає, що оскаржуваним вироком вирішена доля речових доказів, а саме: мобільний телефон Huawei чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 с/н НОМЕР_3 з сім-картами оператора «Київстар» т. НОМЕР_4 , НОМЕР_7 - знищити. Однак, вилучений в ході розслідування мобільний телефон Huawei чорного кольору, який в подальшому був визнаний речовим доказом, є власністю ОСОБА_7 . За результатами досудового розслідування встановлено, що на вказаному мобільному телефоні зберігалися 4 відео-файли, які відображують сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту та відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії. Апелянт вказує, що вказані відео-файли, що містяться на мобільному телефоні Huawei чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 с/н НОМЕР_3 з сім-картами оператора «Київстар» т. НОМЕР_4 , НОМЕР_7, необхідно знищити, після чого повернути мобільний телефон власнику - ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Речовий доказ - мобільний телефон Huawei чорного кольору IMEI НОМЕР_1 повернути особі, в якої він був вилучений при затриманні - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при затриманні ОСОБА_7 у лютому 2023 року у нього було вилучено його документи, які було повернуто на досудовому слідстві слідчим при отриманні обвинувального акту (про що свідчить розписка про отримання вказаних документів адвокатом для передачі родичу, що перебуває у матеріалах справи). У вказаних документах була довідка про наявність у ОСОБА_7 ІІ групи інвалідності, у судовому засіданні 12.10.2023р. ОСОБА_7 повідомляв щодо погіршення стану здоров?я та необхідності зробити запит, а також про наявність інвалідності, про що довідки в матеріалах справи немає, крім того просив суд відкласти засідання для долучення таких довідок, оскільки це суттєво може вплинути на призначене покарання, але суд пояснив, що в разі, якщо ніхто із сторін не заперечує факту наявності інвалідності та стану здоров?я, суд це врахує у вироці. У вироці суд заначив про факт інвалідності та вказав, що враховує стан здоров?я, але при цьому не вказав групу інвалідності, за яку останній отримує допомогу від держави та на які саме захворювання та скарги на здоров?я має ОСОБА_7 , що на думку захисту, є суттєвим при призначенні покарання і відсутність вищевказаних даних вплинуло на суворість покарання.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_7 добровільно видав свій мобільний телефон співробітнику поліції для огляду, пояснивши, що не має жодних протизаконних матеріалів, що свідчить про те, що останній вчинив злочин не усвідомлюючи про його протизаконність, що хоча й не виправдовує його про необізнаність у законах але може рахуватись визнано пом?якшувальною обставиною. У вироці суд зазначив про скасування арешту майна та знищення речових доказів, а саме мобільного телефону Huawei чорного кольору IMEI НОМЕР_1 ; IMEI 2 НОМЕР_2 , с/н НОМЕР_3 з сім-картами оператора «Київстар» тел НОМЕР_4 та тел. НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_7 . Враховуючи, що санкцією ч.1 статті 301-1 ККУ не передбачено конфіскацію особистого майна або його знищення, захист вважає, що знищення мобільного телефону Huawei чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , який був вилучено у ОСОБА_7 при затриманні у лютому 2023р. є безпідставним і не правомірний.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував характеризуючі обставини, а саме не зазначив у вироці пом?якшувальні обставини такі як стан здоров?я та відмови суду витребувати з СІЗО довідку про погіршення стану здоров?я, яке погіршилось у СІЗО, а також відсутність групи інвалідності, хронічні захворювання, що прямо вплинуло на призначене йому покарання, якеє суворим.

Не погоджуючись з вироком суду, подав апеляційну скаргу і обвинувачений ОСОБА_7 , в якій посилаючись на суворість покарання, просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у судовому засіданні 13.10.2023 він повідомляв щодо погіршення його стану здоров?я та необхідності зробити повторний запит щодо обстеження судово медично-психітричної експертизи, а також про наявність інвалідності, довідки яка відсутня в матеріалах справи. Крім того, апелянт просив суд відкласти засідання для долучення таких довідок, але суд відхилив його клопотання та у вироці не зазначив вищевказані факти, які впливають на призначення покарання, оскільки відсутність таких документів прямо вплинуло на призначення йому покарання.

Крім того, апелянт вказує, що він добровільно видав свій мобільний телефон при виявленні факту наявності правопорушення працівнику поліції при затриманні. Також апелянт зазначає, щодо відсутності потерпілого по кримінальному провадженню, визнання ним вини, знаходження у нього неповнолітньої дитини 2013 року народження, наявності у нього ІІІ групи інвалідності, хронічних захворювань, вказує на погіршення стану здоров`я саме за час перебування у СІЗО.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, думку обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, а саме в частині вирішення питання щодо речового доказу, в іншій частині заперечували, свої апеляційні скарги підтримали повністю та просили задовольнити їх, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному одержанні доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій та умисному зберіганні дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, колегія суддів зазначає наступне

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставиною, яка пом`якшує покарання суд першої інстанції визнав і врахував - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також, судом першої інстанції враховано, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, сімейний стан, наявність малолітньої дитини, стан його здоров`я, наявність встановленої групи інвалідності, а також матеріали, що його характеризують, та те що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника, про те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, належним чином не врахував стан здоров'я обвинуваченого, а саме наявність у нього ІІ групи інвалідності, хронічних захворювань та погіршення стану його здоровя в умовах СІЗО, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції врахував, всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника, зокрема, і стан здоров'я обвинуваченого та наявність у нього групи інвалідності.

Щодо хронічних захворювань та погіршення стану здоровя в умовах СІЗО, то колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 не позбавленийпроцесуального права та можливості звернутися до адміністрації установи виконання покарань з відповідним клопотанням щодо медичного обстеження з метою встановлення підстав для звільнення його від відбування покарання за хворобою, яка перешкоджає відбуттю покарання, а тому доводи обвинуваченого та його захисника в цій частині колегія суддів вважає неспроможними. До того ж ні обвинувачений, ні його захисник не навели переконливих доводів щодо такого стану здоров`яобвинуваченого, який би унеможливлював його перебування в місцях несвободи.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не визнав та не врахував, при призначенні його підзахисному покарання такої пом`якшуючої обставин, як стан здоров'я, а саме наявність у обвинуваченого другої групи інвалідності, то колегія суддів зауважує, що зважаючи на обставини справи, сам факт наявності у обвинуваченого інвалідності другої групи, не може істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та пом`якшувати призначене судом першої інстанції покарання, більш того, зі змісту вироку вбачається, що дана обставина була врахована судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б були підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого не наведено, не встановлено їх і під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність зміни формулювання додаткового покарання, до якого засуджено ОСОБА_7 , а саме виключення з його резолютивної частини інформації щодо додаткового покарання у вигляді зайняття діяльністю, пов?язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій строком на 3 (три роки) та призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов?язані з вихованням дітей, та займатися діяльністю, пов?язаною із наданням послуг організації дитячого дозвілля чи спілкуванням з особами до 18 років, строком на 3 роки, то колегія суддів зауважує, що таке формулювання фактично розширює зміст призначеного судом першої інстанції додаткового покарання, і не може бути призначено судом апеляційної інстанції шляхом зміни вироку суду.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника та прокурора в частині неправильного вирішення питання щодо долі речових доказів, а саме мобільного телефону Huawei чорного кольору.

Згідно із ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , c/н НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_7 на який останнім було завантажено з всесвітньої мережі Інтернет 4 (чотири) відео-файли, які відображують сцени статевих відносин відвертого порнографічного змісту та відносяться до продукції порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії.

Зважаючи на те, що зазначений мобільний телефон марки «Huawei» є власністю ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вказані вище 4 (чотири)відео-файли, які знаходяться на даному телефоні необхідно знищити, після чого повернути мобільний телефон - ОСОБА_7 , у зв'язку з чим апеляційні скарги захисника та прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності рішення суду щодо включення інформації про обвинуваченого до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, слід зазначити наступне.

Відповідно до аб. 16 п.2 ч.4 ст. 374 КПК України урезолютивній частині вироку зазначаються, зокрема рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Порядком, формування та ведення Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2023/5 від 26 червня 2018 року зі змінами встановлено, що підставою для внесення до ЄРЗСН відомостей про осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, є обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили та містить рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до ЄРЗСН відповідно до абзацу шістнадцятого пункту 2 частини четвертої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України.

До злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, норми про відповідальність яких об`єднані у розділі ІV Кримінального кодексу України, віднесені: Зґвалтування (ст. 152); Сексуальне насильство (ст. 153); Примушування до вступу в статевий зв`язок (ст. 154); Вчинення дій сексуального характеру з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку(ст. 155); Розбещення неповнолітніх (ст.. 156); Домагання дитини для сексуальних цілей (ст.. 156-1). Обовязковою ознакою складів злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності є потерпілий від злочину.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 301-1 КК України, а саме умисному одержанні доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій та умисному зберіганні дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження.

Злочин, передбачений ч.1 ст. 301-1 КК України за об`єктом посягання є кримінальним правопорушення проти громадського порядку та моральності. При цьому, у кримінальному провадженні відсутні потерпілі.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення з резолютивної частини вироку посилання суду на включення інформації про обвинуваченого ОСОБА_7 до ЄРЗСН.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що зроблений судом першої інстанції висновок про необхідність знищення речового доказу у даному кримінальному провадженні - мобільноготелефонумарки «Huawei» та включення інформації про обвинуваченогоОСОБА_7 до ЄРЗСН є необґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення

Апеляційні скарги прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023 у кримінальному провадженні №0000485 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 301-1 КК України - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення щодо внесеня інформації про ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Лепетиха Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб.

Змінити резолютивну частини вироку в частині вирішення долі речових доказів - 4 відео-файли, які містяться на мобільному телефоні Huawei чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 с/н НОМЕР_3 з сім-картами оператора «Київстар» т. НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , знищити, після чого повернути мобільний телефон власнику - ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4