Справа № 947/9759/24
Провадження № 1-кс/947/4244/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001435 від 13.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001435 від 13.11.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб за попередньою змовою з погрозою насильства над ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану вимагають у останнього грошові кошти.

Так, 13.11.2023 до слідчого управління ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 , який просить прийняти міри до групи невстановлених осіб, які з погрозою насильства над ним, в умовах воєнного стану, вимагають у нього грошові кошти.

У подальшому, в якості потерпілого був допитаний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що 10.11.2023 до нього надходили телефонні дзвінки від осіб на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які з погрозами насильства над ним, вимагали у нього грошові кошти в сумі 5000 доларів США, за нібито видуманий борг.

Під час подальшого здійснення досудового розслідування отримано відомості щодо причетності до вказаного злочину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 21.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Iphone 7» з ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-картою «Vodafone»;

- мобільний телефон «Iphone 12» з ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім-картою;

- мобільний телефон «Ergo» з ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-картами «Vodafone» НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ;

- банківська картка «Unicredit BulBank» із номером « НОМЕР_8 »;

- слот з під сім-карти «Vodafone» на якому зазначено « НОМЕР_9 »;

- сім-карту «Vodafone» на якій зазначено « НОМЕР_10 »;

21.03.2024 року на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Сторона обвинувачення зазначає, що на теперішній час є достатньо підстав вважати, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий надав клопотання в якому просив дане клопотання задовольнити, накласти арешт на зазначене у клопотанні майно та розглянути у його відсутності.

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 направив на електронну адресу суду письмові заперечення проти задоволення клопотання сторони обвинувачення. Вказав, що вилучене майно не має жодного відношення до вказаного кримінального правопорушення, крім того ОСОБА_8 про підозру не повідомлялося. Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та провести його розгляд у відсутності власника майна та його представника.

Відповідно ч.1 ст.2 КПК України до Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Так, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається, зі встановлених в судовому засіданні обставин, так як органом досудового розслідування перевірялась причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, 21.03.2024 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання останнього. Між тим після проведення обшуку ОСОБА_8 не повідомлявся про підозру, на відміну від інших осіб, що за версією органу досудового розслідування, можуть бути причетні до вчинення злочину, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і навіть не був опитаний з підстав вилучення у нього речей, більше того, ні до матеріалів клопотання ні в судовому засіданні сторона обвинувачення не надала будь-яких доказів щодо його причетності до скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна між тим не обґрунтовує необхідності накладення арешту на вилучене майно, яке належить третій особі. Слідчим не доводиться в клопотанні, яке саме відношення та значення в рамках вказаного кримінального провадження має вищевказане майно, та сам власник зазначеного майна ОСОБА_8 .

Стороною обвинувачення не доведено факт того, що вилучене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі будь-які сліди злочину та може бути використано як доказ факту чи обставин кримінальної справи.

Крім того, слідчим не доведено, що банківська карта банку банківська картка «Unicredit BulBank» із номером « НОМЕР_8 », є майном, що має відношення до предмету розслідування кримінального провадження. На думку слідчого судді, для досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, орган досудового розслідування в даному кримінальному проваджені вправі з метою досягнення його дієвості застосувати інші заходи забезпечення кримінального провадження (тимчасовий доступ до речей і документів).

Положенням ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Посилання сторони обвинувачення на той факт, що вилучене майно є речовим доказом є формальним, без жодних обґрунтувань.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено відповідність вилученого під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , майна до категорії речових доказів, й відповідно наявності підстав та мети для арешту такого майна, та в чому полягає необхідність в подальшому обмеженні прав ОСОБА_8 , стороною обвинувачення не доведено, що останній має будь-яке відношення до кримінального правопорушення, яке є предметом розслідуваного кримінального провадження.

Наведені обставини, на переконання слідчого судді, є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001435 від 13.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 21.03.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- мобільний телефон «Iphone 7» з ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-картою «Vodafone»;

- мобільний телефон «Iphone 12» з ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім-картою;

- мобільний телефон «Ergo» з ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-картами «Vodafone» НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ;

- банківська картка «Unicredit BulBank» із номером « НОМЕР_8 »;

- слот з під сім-карти «Vodafone» на якому зазначено « НОМЕР_9 »;

- сім-карту «Vodafone» на якій зазначено « НОМЕР_10 », на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України, повернути власнику майна ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1