Справа №194/563/24
Провадження №1-кп/0186/268/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 13.01.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, студента ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 (приймає участь у відеоконференції)

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 (приймає участь у відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2024 року приблизно в 00 годин 30 хвилин ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 перебували в другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 . У цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , через словесний конфлікт, який виник між ними на ґрунті неприязних відносин.

Керуючись своїм злочинним умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, але не бажаючи від них відмовлятись, ОСОБА_3 , кулаком лівої руки наніс один удар ОСОБА_5 , в область лівого ока. Після цього ОСОБА_3 припинив свої протиправні дії.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, цивільний позов визнав частково, був згоден відшкодувати 1500 грн. моральної шкоди та 1500 грн. матеріальної. Пояснив суду, що 13 січня 2024 року в 00 годин 30 хвилин він з друзями у квартирі слухали музику. До них прийшов ОСОБА_5 та сказав зробити тихіше. Вони зробили тихіше, але через деякий час ОСОБА_5 знову прийшов з претензіями. Коли вони відчинили двері, той стояв між першим та другим поверхом з якимось предметом у руці. Потім він спустився на перший поверх і покликав їх за собою. Вони спустилися до потерпілого. ОСОБА_8 намагався з ним поговорити, але той відштовхнув його. Тоді він наніс удар лівою рукою у ліву частину обличчя потерпілого. Але потерпілий продовжував рухатися на нього і він розпилив йому в обличчя газ із балончика, після чого ОСОБА_5 сів. Потім вийшла дружина ОСОБА_5 , сказала, що викликала поліцію. Після завдання удару потерпілому він не бачив у нього на обличчі тілесних ушкоджень. У вчиненому розкаюється, просив вибачення у потерпілого, але той його не пробачив. Пропонував ОСОБА_5 5 тисяч гривень як відшкодування шкоди, але той відмовився. У той вечір він вживав алкогольні напої у невеликій кількості. Завдав удар потерпілому, так як у того був у руці невідомий предмет, і ОСОБА_5 штовхнув його товариша, а потім і його. У дебатах обвинувачений прохав суд призначити йому мінімальне покарання у вигляді штрафу, потерпілому відмовити в задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив суду, що з обвинуваченим раніше не був знайомий. Приблизно 13 січня 2024 року в 00 год. 30 хв. він з дружиною прокинулися від гучної музики. Музика лунала з квартири поверхом вище. Він не витримав, піднявся до квартири, з якої було чути музику, і постукав у двері. Вийшло троє молодиків. Він попрохав їх зробити музику тихіше, на що почув нецензурну лайку та зрозумів, що так нічого не вийде. Вирішив спуститися до себе в квартиру на перший поверх і викликати поліцію. Коли підійшов до дверей своєї квартири, почув позаду кроки, обернувся, та побачив трьох чоловіків, одним з яких був обвинувачений. Коли вони спустилися, обвинувачений, нічого не говорячи, одразу наніс йому удар в область ока, після чого розпилили у нього газовим балончиком. Він закрив обличчя руками, відійшов до дверей напроти та присів. Після він, мабуть, втратив свідомість, отямився, коли дружина затягувала його у квартиру. Після цього приїхала поліція і «швидка допомога». Обвинувачений наніс йому один удар. У лікарні він перебував 9 днів, був під крапельницею. Заявлений ним цивільний позов підтримав. Прохав суд призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 11000 грн.

Крім того потерпілий зазначив, що він повністю підтримує обвинувачення, яке погоджене прокурором та підстави для його зміни відсутні.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується дослідженим в ході судового розгляду висновком експерта № 107 від 20 лютого 2024 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва, яке за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень згідно п.2.3.2. б) «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р. Виставлений діагноз: ЗЧМТ, СГМ, забій м`яких тканин обличчя - не враховується при оцінці ступеня тяжкості, за умови, що він встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними клінічними даними, згідно примітки п. 4.6. Наказу №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитись при обставинах та в час вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, зі слів потерпілого та в наданій медичній документації, тобто 13 січня 2024 року. Тілесне ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва утворилося по ударному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету) з місцем прикладання діючої сили в область лівого ока. Оцінка свідчень, щодо обставин не входить до компетенції судово- медичного експерта, а є прерогативою судово-слідчих органів. Однак, враховуючи надану медичну документацію на його ім`я, можливо припустити, що тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказує потерпілий ОСОБА_5 (а.крим.пров.52-53).

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати в рамках пред`явленого йому обвинувачення, а саме: за ч.1 ст.125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом.

Потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, згідно якого позивач просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 000 (одинадцять тисяч) гривень.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок дій ОСОБА_3 ним було отримано закриту черепно-мозкову травму, забій м`яких тканин обличчя, параорбітальну гематому зліва. Від завданих тілесних ушкоджень було порушено нормальний спосіб його життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. Також йому дуже незручно було з`являтися на люди, оскільки люди постійно звертали на нього увагу через синці на обличчі. Також після отриманих травм виникли скарги на періодичний помірний головний біль, періодичне головокружіння та нетривалий сон.

Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивач обґрунтовує тим, що ним було витрачено на правничу допомогу суму в розмірі 11 000 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем додано до позовної заяви: витяг з договору про надання правової допомоги від 19.03.2024 року, звіт про надання правової допомоги згідно договору від 19.03.2024 року, довідку про отримання коштів по договору від 19.03.2024 року адвокатом ОСОБА_6 , ордер адвоката від 24.04.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 підтримали заявлені позовні вимоги та прохали суд їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні 23 травня 2024 року позов визнав частково, а саме в сумі 3000 грн., з яких: 1500 грн. як відшкодування моральної шкоди, 1500 грн. як відшкодування матеріальної шкоди. Під час судових дебатів 03 липня 2024 року обвинувачений та його захисник прохали суд відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілого в повному обсязі.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги по суті суд приходить до наступного.

У відповідність до ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна, шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її заподіяла за наявності її вини.

Суд, заслухавши пояснення сторін щодо цивільного позову та дослідивши позовну заяву і додані до неї матеріали, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо обґрунтування позивачем своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що обвинувачений спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та забою м`яких тканин обличчя, так як у судовому засіданні встановлено і підтверджено відповідними доказами факт нанесення обвинуваченим одного удару рукою та спричинення внаслідок цього потерпілому легкого тілесного ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва, у зв`язку з чим суд при вирішенні питання про розмір моральної шкоди приймає до уваги лише факт спричинення цього тілесного ушкодження та викликаних ним наслідків для потерпілого.

Згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6, легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір моральної шкоди суд враховує, що потерпілому при нанесенні тілесного ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва спричинено фізичний біль та страждання, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, які тривали не більш як шість днів, а також душевні страждання, яких потерпілий зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Враховуючи характер правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини обвинуваченого, яка виражена у формі прямого умислу, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_5 , у сумі 10000 (десять тисяч) гривень, який суд вважає розумним і справедливим.

На обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди позивач у позовній заяві зазначив, що матеріальна шкода, 11000 гривень, це його витрати на правничу допомогу по даному кримінальному

Відповідно до ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат і підлягають розподілу у порядку, передбаченому ст.124 КПК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування йому матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, відсутність обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст.67 КК України, наявність обставин, які згідно ст.66 КПК України пом`якшують покарання щире каяття, а також дані про особу обвинуваченого, який навчається, за місцем навчання характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням вище перелічених обставин та особи обвинуваченого, а також маючи за мету його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, виховання дотримання та поваги до закону, виходячи із завдань, поставлених перед кримінальним законом на реалізацію принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання суд вважає за можливе обрати йому покарання в межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді громадських робіт, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Застосування покарання у виді штрафу суд вважає неможливим, так як обвинувачений не працює (студент ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» - денна форма навчання), доказів про наявність у ОСОБА_3 доходу матеріали кримінального провадження не містять.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Частиною 1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Частиною 1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч.1 ст.368, ч. 4 ст.374 КПК).

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Так, відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг .

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного вище Закону).

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху». Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження понесених процесуальних витрат потерпілим надано:

-витяг з договору про надання правової допомоги від 19 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 , відповідно до якого предметом договору є представництво інтересів ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000010, аналіз матеріалів справи, підготовка позову, представництво в суді. Гонорар становить 11000 грн., який сплачено 19 березня 2024 року;

-звіт про надання правової допомоги згідно вказаного договору від 19 березня 2024 року, відповідно до якого адвокатом виконано наступні послуги, загальна вартість яких становить 11 000 грн.: 1) ознайомлення з матеріалами кримінального провадження протягом 3 годин, вартість послуги 3000 грн. (вартість 1 години 1000 грн.); 2) представництво інтересів на досудовому розслідуванні протягом 1 години, вартість послуги 1000 грн.; 3) складання позовної заяви протягом 2 годин, вартість послуги 2000 грн. ; 4) участь у судовому процесі по справі № 194/563/24, вартість послуги 5000 грн.;

-довідка про отримання коштів по договору від 19 березня 2024 року, згідно якої адвокат ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 кошти за виконану роботу у розмірі 11 000 грн.;

-ордер адвоката від 24 квітня 2024 року;

-копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Аналізуючи вказане, виходячи із загальних засад справедливості, співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд дійшов висновку про присудження на користь потерпілого ОСОБА_5 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 гривень, оскільки зазначені витрати документально були підтверджені.

Документально підтверджені судові витрати на залучення експерта у справі відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 документально підтверджені витрати на правничу допомогу у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) грн.

Документально підтверджені судові витрати на залучення експерта у справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Речові докази відсутні.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1