Справа № 553/1489/24
Провадження № 1-кп/553/760/2024
В И Р О К

Іменем України

05.07.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 від 17.03.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Суха Іршавського району Закарпатської області, є громадянином України, має середню освіту, вдівець, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , перебуває на посаді стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, зареєстрований таким, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 08.05.2023 вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

17.03.2024, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, перебуваючи на посаді стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок військову службу", ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 199, 216Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, на території автостанції "Полтава-4", яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи відкрито, заволодів жіночою сумкою марки "Prada" чорного кольору, вартістю 523 грн. 67 коп., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 270 грн., які належали ОСОБА_6 . Після чого, разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 793 грн. 67 коп.

Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює правову кваліфікацію вчиненого злочину.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що дійсно 17.03.2024, близько 11 год., перебував в стані алкогольного сп`яніння на автостанції "Полтава-4". На зупинці побачив жінку, у якої на плечі була сумка, тоді у нього виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном. Він підійшов до неї та вихопив сумку. Заволодівши викраденим, пішов з місця події та перебував на території вокзалу. Через деякий час був зупинений працівниками поліції, які його затримали. В сумці були грошові кошти у сумі 270 грн., з яких він витратив 70 грн. на цигарки, 200 грн. було вилучено поліцейськими.

Матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час дослідження даних, які характеризують особу обвинуваченого, судом встановлено, що дане кримінальне правопорушення вчинене в період іспитового строку, визначеного на підставі вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.06.2023, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

Кваліфікуюча ознака «повторність» ОСОБА_3 не інкримінується і в обвинувальному акті не зазначена.

Під час судового розгляду прокурор не скористався правом, передбаченим ст. 338 КПК України, змінити обвинувачення.

Виходячи з обмежень, визначених ч. 3 ст. 337 КПК України, суд не може самостійно кваліфікувати дії ОСОБА_3 за ознакою повторності, оскільки, в такому разі, вийде за межі обвинувачення та погіршить становище обвинуваченого.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, вдівець, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , перебуває на посаді стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, за місцем служби зарекомендував себе з негативної сторони, має постійне місце реєстрації та проживання.

Обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо своєї винуватості, яку він хоча і визнав, однак зазначає, що вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про виправдовування своєї поведінки, виключає щире каяття та можливість його врахування як обставини, що пом`якшує покарання.

Тому суд відхиляє доводи сторони захисту про наявність обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким умисним злочином, відсутність обставин, що пом`якшує покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, дані про особу винного, відсутність претензій з боку потерпілої, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 186 Кримінального кодексу, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання у розмірі, нижчому за найнижчу межу покарання, передбаченого санкцією відповідної норми Особливої частини КК України, суд не вбачає. Відсутні і підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 був засудженим вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.05.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, а інкримінований злочин за ч. 4 ст. 186 КК України вчинив в період відбуття іспитового строку, суд остаточно призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за правилами ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків, із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Обов`язок по відшкодуванню понесених процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз в сумі 1514 грн. 56 к., виходячи з положень статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд покладає на обвинуваченого.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Застосований арешт вилученого майна на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.03.2024 (справа № 554/2805/24, провадження № 1-кс/554/3628/2024) належить скасувати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.05.2023 у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку з 05.07.2024, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення з дати його фактичного затримання 17.03.2024 по 04.07.2024, включно.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 56 к.

Скасувати арешт тимчасово вилученого майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.03.2024 (справа № 554/2805/24, провадження № 1-кс/554/3628/2024).

Речові докази - банкноту номіналом 200 грн. серія ГЖ № 8595765, шкіряну жіночу сумку чорного кольору з логотипом "Prada", блокнот коричневого кольору марки «Notebook Kinhe» та паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , вважати їй повернутими; куртку бежевого кольору марки «daser», шапку в`язану бежевого кольору без маркувань, рюкзак темно-синього кольору з написом «Sport fashion bag», пластикову ємність з продуктами харчування; кефір марки «Агромол»; полімерний пакет із залишками продуктів харчування; одноразові станки для гоління марки «ARKO», які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , а у разі відмови їх отримати - знищити як такі, що не мають ніякої цінності.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а обвинуваченому - право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1