Справа № 611/66/24
Провадження № 1-кп/611/27/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Барвінкове кримінальне провадження №0001342 від 28 грудня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мирний республіки Саха/Якутія РФ, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді командира інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 18 серпня 2022 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у військовому званні « молодший сержант», перебуваючи на посаді командира інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 21.07.2022 самовільно залишив місце служби, а саме: місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 та до 03.09.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті. Щиро кається у скоєному. Висловив бажання продовжити військову службу.

З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, суд враховує особу обвинуваченого, який вину визнав в повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину шляхом надання правдивих показань про обставини його вчинення, має постійне місце проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно з ст. 66 КК України, є щире каяття, повне визнання своєї вини у скоєному, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Разом з тим, у відповідності до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З урахуванням наведених обставин, суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, однак із застосуванням ст.69 КК України, та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за якою кваліфіковані його дії.

При цьому суд зазначає наступне.

27.01.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 (далі Закон № 2839-IX).

Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбаченестаттями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною другою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Стаття 69 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

У новій редакції статті 69 КК України заборонено застосовувати її до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, суд застосовує ст.69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджений за ч.ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 остаточне покарання відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

Крім того, на підставі ст. 62 КК України, суд, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який на даний час є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, бажає продовжити службу, вважає за можливе замінити покарання у вигляді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Суд також вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-374,615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один ) рік 10 (десять) місяців.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі і остаточно до відбування ОСОБА_4 призначити - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком два роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання 22 листопада 2023 року.

На підставі ч.ч. 1,5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання у вигляді тримання на гауптвахті військовослужбовців строк попереднього ув`язнення за період з 22 листопада 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день тримання на гауптвахті військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк, але з часу отримання ним копії вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6