Справа № 357/3038/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 12 квітня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , за згодою потерпілого ОСОБА_7 ,

а також, угоду про визнання винуватості, яка укладена 12 квітня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , за згодою потерпілого ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000169, яке внесене до ЄРДР 12 січня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тур`я, Краснопільський район, Сумська область, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

(1) вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 23 травня 2005 року, за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

(2) вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 11 січня 2011 року, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 (три) роки;

(3) вироком Сумського районного суду Сумської області від 13 грудня 2012 року, за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк на 5 (п`ять) років;

(4) вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 червня 2013 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці;

(5) вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 06 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України, до арешту на строк 3 (три) місяці, який відбув повністю, звільнився 27 березня 2020 року,

а також:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лосятин, Васильківський район, Київська область, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (далі - угода про визнання винуватості),

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпілий - ОСОБА_7 ,

обвинувачені - ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,

захисник - адвокат ОСОБА_6 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану, за таких фактичних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Встановлено, що 12 січня 2024 року о 12 годині 34 хвилини ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 прийшли до квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 та де вони проводили будівельні роботи і у них виник умисел на викрадення майна, яке знаходилось у квартирі.

Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , впевнившись в тому, що власник квартири за місцем проживання відсутній, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись у приміщенні квартири, шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, таємно від оточуючих, здійснили крадіжку бензинового генератора торгівельної марки «alimar» моделі ALM-B-6500ME, вартістю 29462 гривні 18 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 29462 гривні 18 копійок.

ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану, за таких фактичних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Встановлено, що 12 січня 2024 року, о 12 годині 34 хвилини ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 прийшли до квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 та де вони проводили будівельні роботи і у них виник умисел на викрадення майна, яке знаходилось у квартирі.

Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 , впевнившись в тому, що власник квартири за місцем проживання відсутній, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись у приміщенні квартири, шляхом вільного доступу, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, таємно від оточуючих, здійснили крадіжку бензинового генератора торгівельної марки «alimar» моделі ALM-B-6500ME, вартістю 29462 гривні 18 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 29462 гривні 18 копійок.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і зобов`язався беззастережно визнати винуватість в обсязі обвинувачення в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушення потерпілому ОСОБА_7 , останній претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має та надав прокурору письмову згоду на укладення з обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, а також на звільнення ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і зобов`язався беззастережно визнати винуватість в обсязі обвинувачення в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушення потерпілому ОСОБА_7 , останній претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має та надав прокурору письмову згоду на укладення з обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_9 покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, а також на звільнення ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілий надав прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0000169, яке внесене до ЄРДР 12 січня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що надані угоди про визнання винуватості містять усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що їх укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченим роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Своєю чергою, обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угоди про визнання винуватості, відповідають вимогам КПК України та закону.

Суд констатує, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, обставини, які обтяжують покарання: рецидив злочинів, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що шкода потерпілому відшкодована, ОСОБА_4 не перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебував.

Суд констатує, що дії ОСОБА_5 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що шкода потерпілому відшкодована, ОСОБА_5 не перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебував.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Обвинувачений ОСОБА_5 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 узгоджені в угодах про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про його особу, відсутність претензій з боку потерпілого, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покласти на нього обов`язки, визначені в ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Своєю чергою, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про його особу, відсутність претензій з боку потерпілого, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, визначені в ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та доручення до кримінального провадження від 26 січня 2024 року, визнані речовими доказами: генератор бензиновий, у корпусі червоного кольору, торгівельної марки «alimar», моделі ALM-B-6500ME, made in P.R.C., вилучений 13 січня 2024 року у ОСОБА_4 ; шуруповерт, у корпусі чорно-помаранчевого кольору, торгівельної марки «DNIPRO-M», моделі CD-218Q, made in P.R.C., в комплекті із батареєю та зарядним пристроєм.

Відповідно до розписки від 26 січня 2024 року, вказані речі повернуті власнику.

Згідно з п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, вказані речі необхідно залишити власинку.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 12 квітня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , за згодою потерпілого ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 12 квітня 2024 року.

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 12 квітня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , за згодою потерпілого ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 12 квітня 2024 року.

Речові докази: генератор бензиновий, у корпусі червоного кольору, торгівельної марки «alimar», моделі ALM-B-6500ME, made in P.R.C., вилучений 13 січня 2024 року у ОСОБА_4 ; шуруповерт, у корпусі чорно-помаранчевого кольору, торгівельної марки «DNIPRO-M», моделі CD-218Q, made in P.R.C., в комплекті із батареєю та зарядним пристроєм, - вважати повернутими власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченим.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області