ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1480/24 Справа № 192/1473/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000446 від 04.07.2023 рокуза апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровськ, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, відомості про працевлаштування відсутні, який має на утриманні шістьох малолітніх дітей, не військовозобов`язаного, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого згідно вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року за ч.2 ст.186 КК України, ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 4 років позбавлення волі; звільнився по відбуттю строку покарання 01 грудня 2022 року,-

визнано винним та засуджено за ч.4 ст.185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , а саме - запобіжний захід до набрання вироком законної сили - не застосовувався.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з початку його фактичного виконання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Ухвалено стягнути ОСОБА_8 - 1 434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету, -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України №64/22 від 24 лютого 2022 року на території України впроваджено воєнний стан, який Законом про затвердження Указу Президента України від 06 листопада 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 днів та який діяв станом на 02 липня 2023 року, цього дня, більш точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , через незамкнені двері зайшов до кімнати літньої кухні. На стіні він виявив газовий конвектор, виробництва заводу «Конвектор» АКОГ 3 Н СП 2005 року випуску, вартістю 4 419 гривень, який належав потерпілому ОСОБА_9 , та який визначив предметом свого злочинного посягання і у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло.

Далі ОСОБА_8 02 липня 2023 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи в тому ж місці, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом демонтажу за допомогою плоскогубців, які були при ньому, зняв зі стіни будинку газовий конвектор виробництва заводу «Конвектор» АКОГ 3 Н СП 2005 року випуску. Потім залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду в розмірі 4 419 гривень.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування посилається на те, що у судовому засіданні 20.09.2023 судом, окрім зазначених у вироку, було допитано свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що була запрошена в якості понятої під час проведення огляду місця події від 04.07.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 та газового конвектора, який добровільно надала працівникам поліції ОСОБА_11 . Однак на покази зазначеного свідка суд взагалі не посилається у своєму вироку, але посилається на протокол огляду місця події та конвектору (а.с.36-38, 46-49), визнавши його належним, допустимим та достовірним доказом.

Також вказує, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме у мотивувальній частині вироку зазначив про доведеність вини обвинуваченого, який під час проведення слідчого експерименту на місці показував та відтворював обставини та механізм вчинення крадіжки, а також вказав місце, де це відбувалося, однак не врахував як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю злочину; та допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, зазначивши процесуальні витрати на залучення експерта, які склали 1 694 грн. 00 коп., і підтверджуються Довідкою на суму 1 434 грн. 00 коп. та Звітом про фактичні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №3765/23 від 05.07.2023 у сумі 260 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з обвинуваченого, у резолютивній частині вироку стягнувши документально підтверджені витрати на залучення експерта в дохід державного бюджету в сумі 1 434 грн.

Враховуючи викладене, прокурор просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити, зазначити у мотивувальній частині вироку посилання на показання свідка ОСОБА_10 , та обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; в резолютивній частині вироку зазначити «стягнути з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта, які склали 1694 грн. 00 коп.»

Обвинувачений ОСОБА_12 в апеляційній скарзі зазначає про суворість призначеного йому покарання.

Вказує, що обставинами, що пом`якшують його покарання є визнання вини в повному обсязі, щиросердне каяття, активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину.

За час проведення досудового розслідування він багаторазово пожалкував про скоєне кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, у скоєному проявив щиросердне розкаяння.

Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано рецидив кримінальних правопорушень, та не враховано, що після звільнення з місць позбавлення волі у грудні 2022 року він не скоював інших кримінальних правопорушень.

У даному кримінальному провадженні жодних негативних наслідків злочину не сталося, оскільки спричинена потерпілому майнова шкода повністю відшкодована і останній не має до обвинуваченого будь-яких претензій.

Також зазначає, що він раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, призначене покараня повністю відбув, за місцем проживання характеризується задовільно, маю стійкі соціальні зв`язки: проживаю разом із цивільною дружиною та являється батьком шести малолітніх дітей, наразі діти перебувають на його повному утриманні, три місяці офіційно працевлаштований різноробочим у ТДВ "ДНІПРОКОМУНТРАНС", на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, відносно нього немає жодного запобіжного заходу, на всі виклики до слідчого, прокурора та суду з`являвся. Лише одного разу - 09.01.2024 через складні погодні умови він не зміг дістатися суду, про що повідомив в телефонному режимі секретаря судового засідання.

Вважає, що вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області щодо нього підлягає скасуванню з ухваленням нового, який йому слід призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від призначеного покарання з максимальним іспитовим строком на 3 роки на підставі ст.75 КК та покладення обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 1 ч. 4 ст. 76 КК.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, яка частково підтримала доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо необхідності визнання пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 документально підтверджених судових витрат у сумі 1694 грн; одночасно заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.4 ст.185 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються сторонами кримінального провадження у поданих апеляційних скаргах, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора про допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно журналу судового засідання та технічного запису, під час судового засідання 20.09.2023 судом першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_10 (а.с. 123-124). Разом з цим, у вироку суду посилання на покази свідка ОСОБА_10 відсутні.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, зроблено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК й оціненими з урахуванням ст. 94 вказаного Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, і сукупністю зібраних доказів, оціненою з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтував показаннями, наданими в суді обвинуваченим ОСОБА_8 , який свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, потерпілого ОСОБА_9 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та письмовими доказами.

Не зазначення у вироку пояснень свідка ОСОБА_10 , на думку апеляційного суду, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального, оскільки жодним чином не вплинуло на висновки суду про подію злочину, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, не позначилася на правильності кваліфікації його дій та справедливості обраного засудженому виду та розміру заходу примусу, що не заперечується прокурором у поданій апеляційній скарзі. Наведена обставина не потягла за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни. Одночасно колегією суддів враховується і те, що жодного обґрунтування того, як показання свідка ОСОБА_10 могли вплинути на висновки суду та судовий розгляд в цілому і поставити під сумнів законність ухваленого судом рішення, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому, вказуючи в своїй апеляційній скарзі про допущене судом першої інстанції порушення в частині не зазначення у вироку показів свідка ОСОБА_10 , прокурор вважає, що судом було допущене порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме - не застосування закону, який підлягає застосуванню.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Неправильне застосування полягає в неправильному застосуванні норм як Особливої, так і Загальної частин Кримінального кодексу України, яке призвело до неправильної кваліфікації діяння, порушення правил призначення покарання, неправильного застосування норм, що визначають поняття злочину, строків давності та інших норм, що спричинило необґрунтоване засудження або виправдання підсудного, а також інші негативні наслідки.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність може полягати:

- у застосуванні закону, що втратив чинність або ще не набрав законної сили;

- у необґрунтованому застосуванні кримінального закону, що не має зворотної дії в часі, і навпаки, в незастосуванні закону, що має зворотну дію, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом;

- у помилці при застосуванні положень закону щодо форми вини, співучасті у вчиненні злочину;

- у помилковому визначенні кола суб`єктів, які підлягають кримінальній відповідальності, стадій вчинення злочину, обставин, що виключають злочинність діяння, кваліфікуючих обставин (ознак) злочину.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність може бути пов`язано з призначенням покарання внаслідок:

- недотримання правил призначення покарання за сукупністю злочинів або сукупністю вироків;

- порушення правил складання покарань і зарахування строку тримання під вартою;

- визнання судом при призначенні покарання обставиною, що обтяжує покарання, обставини, не передбаченої в частині 1 статті 67 Кримінального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, доводи апеляційного скарги прокурора про допущене судом першої інстанції порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, яке полягає у не зазначенні у вироку показів допитаного судом свідка ОСОБА_10 , є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 убачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно положень ч.1 ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту ст.75 КК вбачається, що застосування інституту звільнення від відбування покарання допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин справи, виправлення засудженого є можливим без відбування покарання.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив нове кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується добре, має на утриманні шістьох малолітніх дітей.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд визнав - щире каяття.

Відповідно до вимог ст.67 КК обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом визнано - рецидив злочинів.

Отже, враховуючи ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, встановлені обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини скоєння кримінального правопорушення та відношення ОСОБА_8 до скоєного, думку потерпілого, суд першої інстанції дійшов правильних обґрунтованих висновків, що для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК, у мінімальній межі.

Підстав для застосування положень ст.75 КК, на чому наполягає в апеляційній скарзі обвинувачений, суд не встановив та не вбачає таких підстав й суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого про необхідність визнання обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, є неспроможними.

Так, сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

При цьому поведінка обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту за його участю, а саме те, що він показував та відтворював обставини та механізм вчинення крадіжки, вказав місце вчинення злочину, на що вказував прокурор в апеляційній скарзі, не є безумовною підставою для визнання обставиною, що пом`якшує покарання, як сприяння розкриттю злочину. Як слушно зазначено у вироку суду першої інстанції, доказів активного сприяння обвинуваченим розкриттю кримінального правопорушення матеріали справи не містять та судом не встановлені.

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційний скарзі - визнання останній вини, щире каяття, наявність у нього на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, цивільної дружини, відсутність претензій з боку потерпілого, були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами справи та не є визначальними для виду покарання винного з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 с. 185 КК.

Твердження є ОСОБА_8 про те, що він на даний час працевлаштований різноробочим у ТДВ "ДНІПРОКОМУНТРАНС" не підтверджені жодними доказами.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про безпідставне визнання судом першої інстанції в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі у грудні 2022 року він не скоював інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів зазначає, що згідно вимог ст.34 КК, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Тобто рецидив злочинів виникає у випадках, коли особа, яка раніше була засуджена за вчинення умисного злочину, вчиняє новий умисний злочин, маючи не зняту, не погашену у встановленому законом порядку судимість за попередній злочин. Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_8 судимий вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06.07.2016 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК, із застосуванням вимог ч.4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. Звільнившись з місць позбавлення волі 01 грудня 2022 року, ОСОБА_8 , маючи непогашену судимість за попереднім вироком, 02 липня 2023 року вчинив новий умисний корисливий злочин, що згідно вимог ст. 34 КК, утворює рецидив злочинів. Тому висновок суду першої інстанції про наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - рецидив злочинів, є правильним та обґрунтованим.

Таким чином, всупереч твердженням обвинуваченого, судом першої інстанції належним чином враховані усі наведені в його апеляційній скарзі обставини, а тому, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.75 КК, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 судових витрат у сумі 1 694 грн, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні було проведено судово-товарознавчу експертизу № 3765/23 від 05.07.2023, витрати на проведення якої склали відповідно до Звіту про фактичні затрати на проведення експертизи 260 грн (а.с. 67) та судово-дактилоскопічну експертизу № СЕ19/104-23/23564-Д від 14.07.2023, витрати на проведення якої становлять 1434 грн, що підтверджено Довідкою про витрати на проведення експертизи (а.с. 56).

Однак суд, ухвалюючи вирок, у мотивувальній частині зазначивши про наявність зазначених вище судових витрат, у резолютивній частині вироку вирішив питання щодо витрат лише частково, а саме у сумі 1434 грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеної норми закону у випадку не стягнення за вироком місцевого суду процесуальних витрат на залучення експерта апеляційний суд наділений повноваженнями змінити судове рішення щодо вирішення вказаного питання.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року є таким, що підлягає зміні в частині вирішення питання судових витрат, за наведених вище мотивів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК - змінити в частині вирішення питання судових витрат.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №3765/23 від 05 липня 2023 року у сумі 260 грн та судово-дактилоскопічної експертизи №СЕ19/104-23/23564-Д від 14 липня 2023 року у сумі 1434 грн, а всього - у сумі 1694 (одна тисяча шістсот дев`яносто чотири) гривні.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4