Справа № 513/670/24
Провадження № 1-кп/513/123/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата Одеської області кримінальне провадження за № 0000225 від 14.02.2024 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Плахтіївка Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною вищою освітою, одруженого, не працюючого, у відповідності до ст.89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

у відповідності до преамбули Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.

Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Відповідно до частини першої статті 58 Земельного Кодексу України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, моря, річки, озера, водосховища, інші водні об`єкти, болота, а також острова, не зайняті лісами, прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Відповідно до ст. 87 Водного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.

Відповідно до положень ст.61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, сховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; е) випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм та островів, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 59 Земельного кодексу України, передбачено, шо землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). На умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови можуть передаватись лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 Земельного кодексу України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 Земельного кодексу України, статті 89-90 Водного кодексу України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Але ОСОБА_4 , діючи у супереч вимог ст. ст. 60, 61, 116-126 Земельного кодексу України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформляється відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. б ст. 211 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у порушення ст. ст. 87-89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в період з 01 серпня 2014 року до теперішнього часу, самовільно зайняв земельну ділянку без кадастрового номеру в прибережній захисній смузі річки Сарата, яка відноситься до категорії малих річок, в АДРЕСА_1 , яка відповідно до ст. 88 Водного кодексу України є охоронною зоною, розмістивши на ній огорожу площею 0,1277 га на відстані від 7,53 метрів до 24,0 метрів від урізу води.

Отже ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: самовільне зайняття земельної ділянки, щодо земель в охоронних зонах.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав до канцелярії суду клопотання, підтримане ним у підготовчому судовому засіданні, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України у зв`язку із зміною обстановки та кримінальне провадження закрити. Клопотання обґрунтував тим, що він повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, вперше вчинив кримінальне правопорушення, добровільно усунув заподіяну шкоду та демонтував огорожу, відновивши доступ до земельної ділянки.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, посилаючись на його обґрунтованість.

Представник потерпілого ОСОБА_5 надав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без його участі, не заперечувала проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із зміною обстановки.

Вислухавши прокурора та обвинуваченого, з`ясувавши думку представника потерпілого, перевіривши клопотання на відповідність вимогам КПК України, обґрунтованість і наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Ст.44 КК України встановлює, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Ст. 48 КК України передбачає, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною особу.

Згідно з Приміткою до ст.45 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України не є корупційним кримінальним правопорушенням.

Санкція ч.2 ст.197-1 КК України встановлює покарання у виді обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавленням волі на строк до двох років.

Згідно з частиною 3 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України є нетяжким злочином.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За змістом частин 7, 8 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Якщо обставини, передбачені пунктом 1 частини другої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ст. 285 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до частин 1, 4 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.197-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, є особою, яка не має судимості, вину визнав повністю та щиро розкаявся; не перебуває на обліку нарколога та психіатра, одружений, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 24.05.2024 року комісією Саратської селищної ради було встановлено, що ОСОБА_4 звільнив земельну ділянку, яка розміщена біля домоволодіння АДРЕСА_1 , демонтував паркан, що огороджував земельну ділянку і доступ на зазначену земельну ділянку відновлено.

Зазначені обставини свідчать про те, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення втратило суспільну небезпечність.

За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченого та звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.197-1 КК у зв`язку із зміною обстановки.

Керуючись ст.ст.44, 48 КК України, ст. 314, 284, 285-288, 370-372, 376, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-2 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 14.02.2024 року за ч.2 ст.197-1 КК України стосовно ОСОБА_4 - закрити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення учасники судового провадження можуть подати апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1