У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року

м. Київ

справа №946/6168/23

провадження № 51-1233ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 січня 2024 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 січня 2024 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року - без зміни.

Як установлено судами, 11 лютого 2023 року приблизно о 17:00 ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, потворно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, проник через незачинену хвіртку до подвір`я вищезазначеного будинку, а далі через незачинені двері проник у приміщення будинку, де в одній із кімнат виявив та таємно викрав мобільний телефон марки Xiaomi Note 2, вартістю 1 500 грн та ноутбук-планшет марки НР моделі Elite x2 1012 G2, вартістю 6 486 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7 986 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ОСОБА_5 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та вказав, що викрадені речі він придбав у свого знайомого ОСОБА_7 .Також звертає увагу на те, що при проведенні слідчого експерименту 06 квітня 2023 року ОСОБА_5 оговорив себе та навмання показував на місця, де знаходились викрадені речі. Вважає, що відеозапис з камери відеоспостереження є неналежним доказом, оскільки з нього неможливо встановити, що цей відеозапис зроблений у день крадіжки, а також неможливо ідентифікувати особу, яка на ньому зафіксована.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіряючи доводи касаційної скарги захисника, Суд виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Судові рішення свідчать про те, що суд першої інстанції, оцінивши відповідно до статті 94 КПК України докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції послався на ряд доказів, в тому числі на показання потерпілого ОСОБА_6 , протокол прийняття заяви від 14 лютого 2023 року, протокол огляду місця події від 28 лютого 2023 року з фототаблицею до нього, протокол видачі та огляду предмету від 28 лютого

2023 року, протокол пред`явлення речей для впізнання від 29 березня 2023 року, протокол слідчого експерименту від 06 квітня 2023 року та додаток до нього у виді фототаблиці, скріншот з телефону Xiaomi Note 2, відеозапис з камери відеоспостереження.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 ,доводи якої є аналогічними, наведеними в його касаційній скарзі, апеляційний суд дійшов переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості і доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Що стосується доводів захисника про невизнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому, то надання неправдивих показань засудженим суд першої інстанції, перевіривши версію сторони захисту, оцінив як обрана позиція захисту з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що викрадені речі ОСОБА_5 придбав у свого знайомого ОСОБА_7 були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій. Було здійснено моніторинг інформаційних баз МВС в Ізмаїльському районі, а саме, ІІПС Цунамі, «Армор», шляхом відшукання в декількох варіантах написання імені особи, на яку вказує засуджений, з метою встановлення особи та її місцезнаходження для її допиту, однак даних такої особи виявлено не було. При цьому, сам ОСОБА_5 не надав ніякої повної та достовірної інформації про зазначену особу.

Дані слідчого експерименту від 06 квітня 2023 року були також перевірені та оцінені судом апеляційної інстанції, який зазначив, що слідчий експеримент за участі ОСОБА_5 проводився за участі понятих та із фіксуванням ходу цієї слідчої дії за допомогою фотозйомки, що відображено у протоколі. До протоколу долучено фототаблицю, яку приєднано до матеріалів справи.

Апеляційний суд звернув увагу, що ОСОБА_5 перед слідчим експериментом роз`яснювалися процесуальні права, у тому числі не говорити нічого з приводу підозри проти себе або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, що свідчить про можливість одразу відмовитися від участі у слідчому експерименті. Однак, з дослідженого протоколу слідчого експерименту апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 цього не зробив, а навпаки, у ході слідчого експерименту за участі понятих на місці розгорнуто, докладно й послідовно відтворив обстановку та обставини вчиненого ним злочину. Наведені обставини переконливо свідчать про те, що під час слідчого експерименту засуджений був вільним у своїй процесуальній поведінці і не мав жодних обмежень обирати і змінювати позицію, яку вважав найсприятливішою для себе з урахуванням тактики захисту.

Щодо доводів захисника про недопустимість відеозапису з камери відеоспостереження, то варто зазначити, що судом першої інстанції у судовому засіданні був продемонстрований відеозапис, при цьому ОСОБА_5 не заперечував той факт, що на ньому зафіксований саме він 11 лютого 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК України потеплілий, окрім іншого, має право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду протягом кримінального провадження. Таким чином, потерпілим не були порушені вимоги чинного КПК України при здобутті відеозапису, а тому суд першої інстанції визнав його допустимим доказом.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі викладені у ній доводи, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, та вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення у цьому кримінальному провадженні не було допущено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3