ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4040/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/247/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу прокурора Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 30 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Новобовараської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 000053 від 24.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 24.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем, що потягло за собою тяжкі наслідки.

26.01.2024 року прокурор подав до суду клопотання, в якому просив накласти арешт на квартиру, загальною площею 45,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , в межах заявленого ним цивільного позову про відшкодування завданої державі шкоди у сумі 166 508 грн.

В обґрунтування клопотання зазначав, що підставами для накладення арешту на майно згідно п.4 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення цивільного позову потерпілого до набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 30 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмова у задоволенні клопотання про арешт майна є такою, що порушує права потерпілого. У сторони обвинувачення є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно (квартиру), що належить підозрюваному, може істотно ускладнити чи зробити неможливим у майбутньому виконання вироку суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів потерпілого, як цивільного позивача.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без її участі та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_9 до початку судового засідання подала заяву, в якій просить провести судове засідання без її участі та без участі ОСОБА_8 , та просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна без змін, оскільки на час розгляду апеляційної скарги обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 скеровано до Дзержиснького районного суду м.Харкова та призначено підготовче судове засідання.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, підозрюваного та захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У випадку передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 24.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України.

За версією органу досудового розслідування, внаслідок зловживання службовим становищем ОСОБА_8 , тобто умисного в інтересах ОСОБА_10 використання службовою особою службового становища всупереч інтересам потерпілого ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», що заподіяло тяжкі наслідки державним інтересам, в порушення вимог ст. 57 Лісового кодексу, ст. 20, 83, 84, 116, 149, 151 Земельного кодексу України, відбулося незаконне вилучення з постійного користування ДП « Харківська лісова науково-дослідна станція» земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,0587 га, зміна їх цільового призначення та передача у власність, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави у вигляді завдання матеріальних збитків у сумі 166 508 грн., що в 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

08.01.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто зловживанні службовим становищем, а саме умисному в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке заподіяло тяжкі наслідки державним інтересам.

Прокурором Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_6 в інтересах Державного лісового агентства лісових ресурсів України та ДП Харківська лісова науково- дослідна станція», як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, подано цивільний позов в рамках вказаного кримінального провадження до підозрюваного ОСОБА_8 з метою відшкодування завданих державі матеріальних збитків в сумі 166 508 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя виходив з того, що слідчим не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, доказів існування обставин, які підтверджують, що незастосування накладення арешту на квартиру призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі вказаної квартири, як це передбачено вищенаведеними положеннями кримінального процесуального законодавства, слідчим до суду не надано.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

- докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Як убачається з клопотання про арешт майна в межах кримінального провадження, прокурором Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_6 в інтересах Державного лісового агентства лісових ресурсів України та ДП Харківська лісова науково-дослідна станція», як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, подано цивільний позов в рамках вказаного кримінального провадження до підозрюваного ОСОБА_8 з метою відшкодування завданих державі матеріальних збитків в сумі 166 508 грн.

На час звернення органу досудового розслідування до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, 08.01.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у зловживанні службовим становищем, тобто умисному в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке заподіяло тяжкі наслідки державним інтересам.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належить об`єкт житлової нерухомості - квартира, загальною площею 45,8 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Орієнтована вартість зазначеної квартири складає 1 550 958,00 грн.

Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо заподіяного розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливості обмеження права власності ОСОБА_8 для забезпечення у майбутньому відшкодування шкоди від вчиненого злочину, в межах встановленого на даний час її розміру та заявленого прокурором позову.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що на час розгляду апеляційної скарги прокурора обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000053 від 24.02.2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.364 КК України спрямовано до Дзержинського районного суду м.Харкова, що виключає взагалі вирішення питань про арешт майна, яке підлягає вирішенню під час досудового розслідування, лише в межах якого діють процесуальні повноваження щодо судового контролю.

Зважаючи на викладені обставини, у даному конкретному випадку, колегія суддів вважає правильним залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу прокурора, навіть з урахуванням викладених у них доводів без задоволення, що в даній правовій ситуації слугуватиме на користь інтересам вже на даний час обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4