Номер провадження: 11-кп/813/851/24
Справа № 501/1711/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 20.10.2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівська (Чорноморська) Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 20.10.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та йому призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1,3,4 ст.75, п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на його користь 250000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно оскаржуваного вироку:

26 січня 2023 року, приблизно об 11.00 год, на кухні будинку АДРЕСА_1 між обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на ґрунті тривалих неприязних стосунків виникла сварка, яка переросла у бійку, під час якої обвинувачений та ОСОБА_13 вийшли на подвір`я зазначеного будинку, де бійка продовжилась.

Під час бійки ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання небезпечних наслідків своїх дій у виді смерті ОСОБА_13 хоча повинен був і міг їх передбачити, та не бажаючи їх настання, з метою спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та не маючи наміру на умисне позбавлення життя ОСОБА_13 , умисно наніс останньому декілька ударів ногами по тулубу та кінцівкам, декілька ударів кулаком в область тулуба та голови та один удар кулаком в обличчя, від якого потерпілий ОСОБА_13 не втримав рівновагу та впав, вдарившись потиличною частиною голови об бетонну поверхню подвір`я, від чого отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі великовогнищевого крововиливу у м`яких тканинах голови, лінійного перелому потиличної кістки зліва, крововилив під твердою мозковою оболонкою над обома півкулями головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку та мозочку, розтрощення та контузійні крововиливи нижніх поверхонь правої і лівої лобових часток з деструкцією і початковими некротичними змінами, які складають єдиний комплекс травми, були небезпечними для життя і згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (б), 2.1.3. (в), 2.1.3. (г) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітини: перелом 5, 6, 7, 8 лівих ребер по передній пахвовій лінії з крововиливом під пристінковою плеврою без її розриву, синець і садна задньої поверхні лівого передпліччя у нижній третині та тильної поверхні лівої кисті.

В подальшому ОСОБА_13 був госпіталізований до лікарні, де 28 січня 2023 року об 11.05 год помер. Смерть ОСОБА_13 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-мозковою травмою у виді перелому кісток черепу та крововиливів під твердою і м`якими мозковими оболонками. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_13 став набряк головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження просить вирок відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано рішення застосування до обвинуваченого вимог ст.ст.75 та 76 КК України.

Просить вирок Іллічівського міського суду Одеської області змінити в частині призначеного ОСОБА_7 , та призначити покарання без застосування ст.75 КК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду:

потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представник адвокат ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги;

обвинувачений, його захисник та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржуваний вирок залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі представника потерпілого питання щодо оскарження фактичних обставин справи не порушується, а тому апеляційним судом вирок в цій частині не перевіряється.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченому, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкція кримінального правопорушення ч.1 ст.119 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину; характеристику особи; конкретні обставини кримінального правопорушення активне сприяння розкриттю злочину, а також зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом першої інстанції також враховано характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого, а саме: є раніше не судимою особою, не одружений, при цьому утримує малолітню дитину та колишню дитину, на яких сплачує аліменти, за місцем проживання характеризується позитивно, з неконфліктним та врівноваженим характером, з 2018 по 2020 року проходив військову службу у Національній гвардії України, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває. Також судом враховано досудову доповідь органу пробації (а.с.26), з якої вбачається, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції без суспільства.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та на підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з звільненням від відбування якого з випробуванням на 3 роки. Висновок суду про необхідність обрання обвинуваченому покарання із випробуванням належно вмотивований. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Що стосується вимог апеляційної скарги представника потерпілого про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без застосування ст.75 КК України, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:

1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;

3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;

4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Водночас, вимоги ч.1 ст.420 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Аналізуючи вищевикладені вимоги КПК України, скасування неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання можливе лише за умови постановлення судом апеляційної інстанції нового вироку в частині призначеного покарання, тобто погіршення становища обвинуваченого.

При цьому, скасування такого звільнення від відбування покарання не може відбутись шляхом зміни вироку суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції змінює вирок лише у разі якщо така зміна не погіршуватиме становища обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги представника потерпілих не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, оскільки апеляційна скарга представника потерпілого не містять у собі правових підстав щодо зміни вироку, як про те просить апелянт, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376 ч.2, 403, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила

апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 20.10.2023 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4