ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000013 від 08.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у Дніпропетровську, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштована, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших непрацездатних осіб не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження, якій приймали участь у судовому засіданні

прокурор ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачена ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

07.01.2024 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходилась поблизу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де у неї раптово виник кримінально-протиправний умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до зазначеної квартири, яка перебуває у власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел спрямований на незаконне проникнення до приміщення квартири

АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , в той же день, тобто 07.01.2024 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, всупереч волі законного власника ОСОБА_8 без її дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутністю будь-яких причин для порушення недоторканості житла, діючи умисно, незаконно, протиправно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з мотиву порушення права особи на недоторканість житла гарантованого ст. 30 Конституції України ОСОБА_3 перебуваючи на сходовому майданчику, підійшла до вищевказаної квартири, та з метою незаконного проникнення до житла, шляхом вільного доступу через незамкнені двері, зайшла в середину вказаної квартири, тобто незаконно проникла до житла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому 07.01.2024 року, приблизно о 13 годині 23 хвилин перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 після зустрічі з малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 залишила вище зазначену квартиру та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.

ОСОБА_3 вчинила незаконне проникнення до житла, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

27 лютого 2024 року між обвинуваченою, прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 визнала свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення та зобов`язалась беззастережно визнавати обвинувачення у повному обсязі.

В угоді зазначено, що підозрюваній ОСОБА_3 роз`яснено, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди для сторін є:

для прокурора і підозрюваного (обвинуваченого) обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України, а саме вирок може бути оскаржений:

в апеляційному порядку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

в касаційному порядку:

- засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Сторони погодили покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_3 звільнити.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України визнала у повному обсязі, суду показала, що кримінальне правопорушення вчинила за обставин, які викладені в обвинувальному акті.

Обвинувачена просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджену міру покарання.

Прокурор наполягав на затвердженні угоди та просив призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.

Захисник обвинуваченої підтримав затвердження угоди.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості суд, заслухавши прокурора, захисника та обвинувачену, зазначає, що відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Так, кримінальне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнала себе винуватою, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Прокурором отримана згода потерпілої сторони на укладення угоди.

Також судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Укладаючи угоду про визнання винуватості, де ОСОБА_3 беззастережно визнає свою вину і погоджуються на призначення узгодженого покарання відмовляючись таким чином, від права на судовий розгляд своєї справи, під час якого прокурор повинен довести вину особи. Суд, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінальних правопорушень є вірною, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченою виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла, та призначити їй узгоджене сторонами покарання.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази суду не надавались.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 лютого 2024 року між обвинуваченою ОСОБА_10 , та прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_11 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_3 звільнити, з іспитовим строком на один рік. Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_12