23.05.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/101/24
Справа № 940/327/24
23 травня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі : ОСОБА_2
з участю прокурора : ОСОБА_3
обвинуваченого : ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,-
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у визначеному законом порядку судимість за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2023 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення та перевиховання не став, а вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є громадські роботи.
Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Встановлено, що постановою Тетіївського районного суду Київської області у справі № 940/1498/23 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин. Зазначена постанова суду набрала законної сили 22.12.2023 року.
22.12.2023 року до Білоцерківського районного відділу № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області з Тетіївського районного суду Київської області надійшла на виконання постанова № 940/1498/23 від 12.12.2023 року відносно ОСОБА_4 .
З метою виконання постанови суду, 03.01.2024 року ОСОБА_4 належним чином ознайомлено із порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт та видано направлення до КП «Дібрівка-Обрій» (вих.. № 12/32/34 від 03.01.2024 ), згідно із яким порушник повинен приступити до відбування громадських робіт не пізніше 08.01.2024 року.
09.01.2024 року ОСОБА_4 для відпрацювання громадських робіт не з`явився.
З метою виконання судового рішення 15.01.2024 року ОСОБА_4 направлено виклик на прибуття до Білоцерківського районного відділу № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області на 22.01.2024 року, але за викликом він не з`явився, повторно викликався на 12.02.2024 року.
13.02.2024 року уповноваженою особою Білоцерківського районного відділу № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 для з`ясування причин невиконання ним постанови суду про накладення адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт, де ОСОБА_4 зобов`язався приступити до відпрацювання адміністративного стягнення із 19.02.2024 року, також йому було роз`яснено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання постанови суду за ч.1 ст. 382 КК України .
19.02.2024 року ОСОБА_4 для відпрацювання громадських робіт не з`явився, в зв`язку із чим 20.02.2024 року уповноваженою особою Білоцерківського районного відділу № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області повторно здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 для з`ясування причин невиконання ним постанови суду про накладення адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт, де ОСОБА_4 в письмовому вигляді вказав, що він відпрацьовувати громадські роботи відмовляється, оскільки вважає принизливим працювати в громадських місцях.
Згідно із повідомленням КНП «Тетіївська Центральна лікарня» від 11.01.2024 року та 20.02.2024 року ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався, стаціонарне лікування не проходив.
Таким чином, будучи зобов`язаним і маючи реальну можливість виконати постанову суду, ОСОБА_4 у період з 08.01.2024 року по 23.02.2024 року умисно, без поважних причин не виконав постанову Тетіївського районного суду Київської області від 12.12.2023 року, яка 22.12.2023 року набрала законної сили, а саме проявив бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для виконання постанови суду, не виконував покладений на нього судом обов`язок щодо відбуття стягнення у виді громадських робіт.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України визнав повністю, ствердивши обставини, зазначені у обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно, достовірно знаючи про постанову Тетіївського районного суду Київської області від 12.12.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт, не виконував покладений на нього судом обов`язок щодо відбуття стягнення у виді громадських робіт, оскільки вважав це принизливим для себе. Поважних причин, які б завадили йому відпрацювати громадські роботи не було.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а саме доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, часу, місця, способу, мети та мотивів його вчинення, винуватості обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючі досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст.382 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше судимий вироком Тетіївського суду Київської області від 06.09.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, не одружений, має утриманні малолітню дитину, не працюючий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, , а також інші обставини, які відповідно до положень Кримінального кодексу України, у тому числі статей 66,67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу.
Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить повне визнання ним своєї винуватості.
До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.
Реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.382 КК України.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує, що вироком Тетіївського суду Київської області від 06.09.2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік.
Відтак, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України суд вважає, що до покарання за цим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тетіївського суду Київської області від 06.09.2023 року у виді 4 місяців обмеження волі, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 2 місяцям позбавлення волі і остаточно визначити покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і таких клопотань заявлено не було.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 382 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 382 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тетіївського суду Київської області від 06.09.2023 року і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 ( два) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1 .