Номер провадження: 11-кп/813/207/24
Справа № 504/387/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000756 від 07 липня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кальниболота Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянин України, який має вищу освіту, неодружений, працює на посаді автослюсаря станції технічного обслуговування ФОП « ОСОБА_9 », зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 січня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання обчислюється з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вирішено питання з цивільним позовом потерпілого ОСОБА_10 .

Оскаржуваним вироком встановлено, що 06 липня 2019 року, біля 20 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебував на подвір`ї, що в межах адреси по АДРЕСА_2 , де побачив ОСОБА_11 .

Під час зустрічі, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 завдав ОСОБА_11 один удар своєю ногою в частину гомілки правої ноги, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді осколкового перелому обох кісточок правої гомілки з підвивихом у гомілково-ступневому суглобі та які, при звичайному перебігу, призводять до тривалого розладу здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день), і за цим критерієм згідно з п.п. 4.6, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі ст.284 КПК України. Крім того обвинувачений просив повністю відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що під час судового розгляду суд безпідставно відхилив всі клопотання обвинуваченого про вчинення процесуальних дій направлених на встановлення обставин, які підтверджують його невинуватість.

Обвинувачений вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки від одного удару ногою потерпілий не міг отримати тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості встановленні висновком судово-медичної експертизи.

Більш того обвинувачений заперечує той факт, що взагалі наносив удар потерпілому.

Обвинувачений ставить під сумнів висновок судово-медичної експертизи та вважає, що експертом не був досліджений механізм утворення тілесних ушкоджень.

Також обвинувачений вважає, що суд не з`ясував обставини, які характеризують об`єкт та об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Зазначив, що він не посягав на життя та здоров`я потерпілого, не мав умислу на таке посягання і саме потерпілий напав на обвинуваченого ОСОБА_12 та спровокував конфлікт.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_12 звернувся до апеляційного суду з клопотаннями про повторний допит свідка ОСОБА_13 за місцем її проживання, посилаючись на те, що свідок його оговорила.

Відповідно до ч.1 ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали заявлене клопотання, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти його задоволення, апеляційний суд дійшов до таких висновків

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з частиною 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

У тому випадку коли апеляційний суд вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст.410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст.411 КПК України) виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, остання здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст.404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Ця позиція висловлена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року (справа № 164/1509/15?к).

Положеннями ст.22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими нормами КПК України.

Захист здійснюється підозрюваним, обвинуваченим, його захисником, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.3 ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до змісту оскарженого вироку, під час судового розгляду кримінального провадження була допитаний свідок ОСОБА_13 .

Статтею 65 КПК України визначено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Згідно зі ст.95 КК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок була приведена судом до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Апеляційний суд вважає, що в своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_8 не обґрунтував належним чином необхідність повторного допиту свідка ОСОБА_13 за місцем її проживання, не навів підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про повторний допит ОСОБА_13 , в зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 91-94, 350, 401, 404, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про повторний допит свідка ОСОБА_13 за місцем її проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4