Провадження №11-кп/801/371/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". ОСОБА_7 засуджений 27.10.2008 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 122, п. 4 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 70 Кримінального кодексу України, до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважає, що покарання у виді довічного позбавлення волі не відповідає положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому просить суд про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити. Пояснив, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". На даний час відбув більше 15 років покарання у виді позбавлення волі. Просить клопотання задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 підтримала клопотання засудженого з наведених у ньому підстав та пояснила, що ОСОБА_9 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". На даний час відбув більше 15 років покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що покарання у виді довічного позбавлення волі не відповідає положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод а також практиці Європейського суду з прав людини. Просила клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах законодавства, так як в даному випадку не дотримано вимог ст. 82 Кримінального кодексу України. Згідно витягу з протоколу №15 від 15.06.2023 року комісією установи відмовлено в можливості представлення засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 Кримінального кодексу України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. Просив в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк -відмовлено.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до положень ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

По даній справі ОСОБА_7 засуджений 27.10.2008 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 122, п. 4 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 70 Кримінального кодексу України, до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", відбув більше 15 років покарання у виді позбавлення волі. За місцем відбування покарання характеризується посередньо, не працевлаштований, до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, заходи заохочення не застосовувалися. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Згідно витягу з протоколу №15 від 15.06.2023 року комісією установи відмовлено в можливості представлення засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 Кримінального кодексу України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав за доцільне відмовити в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

Захисник ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2024 року та ухвалити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження. При цьому посилається норми Конституції України, КПК України, КВК України, КК України, на рішення Європейського суду з прав людини, постанову Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2006, Положення «Про порядок здійснення помилування», Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в скарзі доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, пояснення по апеляційній скарзі захисника та самого засудженого, заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенням ч.1 ст.537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону судом дотримані.

Як було встановлено в ході судового розгляду судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_7 раніше судимий, по даній справі засуджений 27.10.2008 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 122, п. 4 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 70 Кримінального кодексу України, до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.01.2008 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду Миколаївської області від 27.10.2008 щодо нього без змін.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", відбув більше 15 років покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до положення ч.ч.3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст.81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» із змінами.

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Відповідно до наданих адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» на запит суду першої інстанції матеріалів з особової справи на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 зокрема характеристики від 07 лютого 2024, відбутий ним строк покарання станом на 07.02.2024 становить 15 років 8 місяців 16 днів, під дію ст.82 КК України щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк підпадав 23.05.2023. Рішенням комісії установи від 15.06.2023 (протокол №15) відмовлено в замінні покарання, Як особі, що не стала на шлях виправлення. До засудження не працював та не має бажання працювати, ставлення до роботи негативне. Не вчиняє дії, пов`язані з погрозами або насильством, не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки. Стикаючись з проблемою, нездатний знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами. Не може передбачити наслідки своїх дій, самооцінка адекватна. Мали місце поодинокі випадки вживання алкоголю до засудження. Соціальні зв`язки з родиною відсутні (не підтримуються), відсутні будь-які рідні та близькі особи, вбив свою матір. Свою вину не визнає.

Згідно рішення комісії установи, протокол №5 від 20.04.2022 ОСОБА_7 поставлений на профілактичний облік, як особа, що схильна до самогубства. Догани -18.11.2022, 07.09.2023, заходи заохочення не застосовувались. Бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистематичний характер. Не бере участі у програмах, заходах/має негативне ставлення до участі в них.

До ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 прибув 03.04.2012 де і знаходиться по теперішній час. На виробництві установи не працевлаштований, у зв`язку з небажанням працювати. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Не завжди утримує спальне місце у чистоті через особисту неорганізованість, не завжди має охайний вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи під контролем. Виконує роботи із самообслугову4вання, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Не підтримує соціально-корисні зв`язки.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення засудженому ОСОБА_7 встановлено середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства, оцінено як високий. Стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим не виконані через відсутність мотивації у засудженого до виконання заходів. Вплив факторів ризику на поведінку засудженого становлять мислення, емоції, поведінка, робота, ставлення до скоєного правопорушення.

Також зі змісту витягу з протоколу №15 від 15.06.2023 вбачається, що комісією ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) в якій відбуває довічне позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 , після обговорення результатів інформації, наведеної у проекті висновку, комісією підсумовано загальну кількість балів розділів II-VI, яка становить «22» бали, а також вказано, що останній не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання, на підставі статті 82 КК України.

Згідно наведеного висновку у вказаному витягу з протоколу, ОСОБА_7 було відмовлено в можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженому, що не став на шлях виправлення. Рішення прийнято - одноголосно.

Відповідно до акту ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) від 14.06.2023 року у визначенні ступеня виправлення та складанні проекту висновку на засудженого ОСОБА_7 приймав участь представник Вінницького міського відділу філія ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_11 . Під час визначення ступеня виправлення та складання проекту висновку, претензій та зауважень у представника уповноваженого органу з питань пробації не виникало.

Також у відповідності до акту ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) від 14.06.2023 в ході проведеної бесіди засудженому було повідомлено про основні напрямки діяльності психологічної служби установи, роз`яснено права та обов`язки петенціарного психолога та права засудженого стосовно методів психологічної роботи з ним. Проте, під час спілкування засуджений ОСОБА_7 від проходження тестування відмовився.

Згідно акту ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) ОСОБА_7 було ознайомлено та прочитано в голос витяг з протоколу №15 від 15.06.2023 засідання комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених на підставах ст.ст.10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України та запропоновано поставити підпис про ознайомлення, проте ОСОБА_7 , в категоричній формі відмовився від підпису.

Апеляційний суд звертає увагу захисника та самого засудженого на те, що відповідно до п.10 розділу ІІ «Складання висновку» Методики визначення ступеня виправлення засудженого від 19.01.2023 за №117/39173 чинної на час проведення засідання ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» 15.06.2023, засуджений комісією установи може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.ст.81, 82 КК України лише в тому випадку, якщо бал буде становити «61» та вище.

Однак, як уже судом зазначалось вище, після обговорення результатів інформації наведеної у проекті висновку, комісією ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) ОСОБА_7 було підсумовано загальну кількість балів розділів II-VI «22 бали», у зв`язку з чим, було відмовлено в можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженому, що не став на шлях виправлення. Рішення було прийнято - одноголосно.

Наявна в матеріалах кримінального провадження характеристика та інші матеріали на засудженого ОСОБА_7 , сумнівів в достовірності занесених в них даних в апеляційного суду не викликає.

Також в ході апеляційного розгляду встановлено, що Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо засудженого ОСОБА_7 установою не складався, оскільки адміністрація установи з поданням щодо можливості представлення останнього до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до суду не зверталася.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказав на те, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання та можливість дострокового звільнення, але й знати, що їм потрібно робити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Тому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, на що також було звернуто увагу учасників судового провадження судом першої інстанції, у відповідності до п.9 «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого», якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до статтей 81, 82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

Викладені засудженим та захисником в ході судового розгляду, а також захисником в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої, так і апеляційної інстанції при прийняті рішення.

Захисник в своїй апеляційній скарзі не навела конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів свого підзахисного, а обмежилася лише перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження захисника носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

За таких обставин колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4