ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1730/24
Провадження №1-кс/477/753/24
УХВАЛА

про арешт майна

10 липня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання слідчої відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000580 від 20 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2024 року слідча відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000580 від 20 червня 2024 року із клопотанням про арешт майна, яке було тимчасово вилучене 04 липня 2024 року у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході проведення особистого обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000580, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 червня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України, за фактом організації в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації осіб із числа резервістів, шляхом забезпечення розірвання шлюбу та оформлення опікунства над неповнолітніми дітьми та подальшим оновленням даних у ТЦК (щодо звільнення від військової служби на 1 рік у зв`язку із опікунством неповнолітніх), що у свою чергу надає право на безперешкодний виїзд з України і в`їзд в Україну, з метою незаконного збагачення за рахунок одержання грошових коштів від зазначеної злочинної діяльності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 в ході особистої зустрічі з ОСОБА_7 запропонували останньому оформити відстрочку від призову на військову службу, шляхом встановлення опіки над неповнолітньою дитиною з подальшим впливом на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , що наддасть право виїзду за кордон, за що отримали грошову винагороду у розмірі 6000 доларів США.

04 липня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 було виявлено та вилучено мобільний телефон та банківську картку.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

В судове засідання старша ОСОБА_3 не з`явилася. Від прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити з підстав вказаних у ньому.

ОСОБА_5 , як володілець майна, з приводу якого вирішується питання про накладення арешту, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000580 від 04 липня 2024 року.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , в ході особистої зустрічі з ОСОБА_8 , зазначив останньому, що він з використанням особистих зв`язків може сприяти його незаконному переправленню через державний кордон України, шляхом забезпечення вступу до вищого навчального закладу, оформлення інвалідності близьким родичам з подальшим оформленням опікунства над ними, розірвання шлюбу та оформлення опікунства над неповнолітніми дітьми з подальшим оновленням даних ОСОБА_7 у ТЦК, щодо звільнення від військової служби строком на 1 рік.

При цьому, ОСОБА_5 висунув вимогу в одержані в якості винагороди за сприяння незаконного переправлення через державний кордон України, шляхом відстрочки від військової служби на 1 рік за один обраний із варіантів ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі від 3000 до 6000 доларів США.

02 липня 2024 року о 19.02 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщені кафе «Ізба» в м. Миколаєві на виконання свого злочинного наміру зустрівся із ОСОБА_8 , де обумовили обраний ним варіант, із запропонованих раніше, а саме «розлучення з дружиною та оформлення подальшого опікунства над дитиною», назвавши вартість послуги загальною сумою 6000 доларів США, при цьому роз`яснивши, що до організації розірвання шлюбу та встановлення опікунства над неповнолітніми дітьми, потрібно залучити адвоката, що коштуватиме 1000 доларів СІІІА, та решту 5000 доларів С ША мав отримати ОСОБА_6 , який здійснить вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме відповідним ІНФОРМАЦІЯ_2 , що забезпечить ОСОБА_7 звільнення від військової служби строком на 1 рік у зв`язку із опікою за дитиною та правом безперешкодного перетину державного кордону України .

04 липня 2024 року о 19.00 годині перебуваючи у приміщені кафе «Ізба», ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_6 , повторно зустрілися із ОСОБА_7 , де знову роз`яснили останньому, парвила перетинання державного кордону України та отримали грошову винагороду у сумі 6000 доларів США.

Безпосередньо після отримання зазначеної неправомірної вигоди, злочинні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було викрито та припинено співробітниками правоохоронних органів.

Тим самим, ОСОБА_10 не вчинив усі дії, які вважав за необхідні безпосередньо спрямованні на вчинення кримінального правопорушення, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 України, тобто у незакінченому замаху на сприяння в незаконному переправленні особи через державний кордон України порадами та наданням засобів та усунення перешкод, вчинених за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів та одержання неправомірної вигоди для себе і третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави і місцевого самоврядування та пропозиція і обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

04 липня 2024 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено належний затриманому мобільний телефон, марки «iPhone» з ІМЕІ: НОМЕР_1 та сім карткою з номером НОМЕР_2 , а також банківську картку, емітовану АТ «А-Банк» № НОМЕР_3 , та банківську картку «Universal» № НОМЕР_4 .

Згідно постанови про визнання та залучення до справи речових доказів і здачі на зберігання від 05 липня 2024 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000580 від 20 червня 2024 року та передано на зберігання до кімнати речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідча ОСОБА_3 , шляхом надсилання клопотання засобами поштового зв`язку, звернулася з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Встановлені слідчим суддею фактичні дані у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження вказують про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінальних правопорушень передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України, які полягають у незакінченому замаху на сприяння в незаконному переправленні особи через державний кордон України порадами та наданням засобів та усунення перешкод ОСОБА_11 що вчинено за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, а аткож одержання неправомірної вигоди для себе і третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави і місцевого самоврядування та пропозиція і обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як зберегло сліди кримінального правопорушення, та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на мобільний телефон, марки «iPhone» з ІМЕІ: НОМЕР_1 та сім карткою з номером НОМЕР_2 , а також банківську картку, емітовану АТ «А-Банк» № НОМЕР_3 , та банківську картку «Universal» № НОМЕР_4 , яке було вилучене 04 липня 2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12