Справа № 346/473/24
Провадження № 1-кп/346/406/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР №0001063 від 24.11.2023р. відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Саджавка Коломийського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, на утримані нікого не має, депутатом не обирався, інвалідом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Кримінальне правопорушення ним вчинено при наступних обставинах:

18.11.2023 року близько 11:00 годин у світлу пору доби водій ОСОБА_5 керував технічно справним автомобілем марки «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по мокрому асфальтному дорожньому покриттю ділянкою проїзної частини автодороги національного значення Н-10 сполученням «Стрий-Мамалига», що неподалік с.Королівка Коломийського району Івано-Франківської області, наближався до кільцевої розв`язки, з якої здійснюється з`їзд у напрямку до м.Коломия.

В цей час проїзною частиною дороги по АДРЕСА_1 , у напрямку до м.Чернівці рухався технічно справний автомобіль марки «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який наближався до кільцевої розв`язки по ходу свого руху. В салоні вказаного автомобіля знаходився пасажир ОСОБА_7 .

Рухаючись вказаною ділянкою дороги водій ОСОБА_5 проїжджаючи поворот дороги праворуч по ходу свого руху, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, у наслідок чого перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на смугу зустрічного руху транспортних засобів, де в подальшому допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 .

При цьому ОСОБА_10 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.2, згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів,

п.1.5, який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати збитків,

п.2.3, згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний :

б) бути уважним,стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху,

п. 10.1, який зобов`язує водія перед буд-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху,

п.12.1,згідно якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу посіяно контролювати його рух та безпечно керувати ним, п.34.1.1, згідно якого горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено ,

недотримання яких в своїй сукупності, знаходяться у причино-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із ушкодженням м`яких тканин (забійна рана та синець в ділянці лівої очниці), множинних переломів кісток лицевого черепа, забою головного мозку, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як таких що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, заявив, що фактичні обставини справи не оспорює, його позиція є добровільною, пояснив, що 18.11.2023 року близько 11:00 годин він рухався зі сторони м. Івано-Франківськ в сторону м.Коломия біля с.Королівка Коломийського району на кільцевій розв`язці через слизьку дорогу не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», який рухався в зустрічному напрямку. Коли відчув, що автомобіль заносить, намагався його вирівняти, почав гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалося. В автомобілі ВАЗ на задньому сидінні перебувала потерпіла ОСОБА_7 , яка отримала тілесні ушкодження, в неї була кров біля лівої брові. Він викликав працівників поліції та швидку допомогу. одразу після ДТП він дійсно не визнавав. Що саме він був за кермом, але потім зізнався в цьому. Розкаюється у вчиненому, не бажав, щоб настали такі наслідки, готовий нести покарання, але просив суворо його не карати. Після ДТП він домовився з мамою потерпілої, що відшкодує понесені витрати на лікування. Перші чотири дні йому родичі потерпілої давали чеки, на підтвердження понесених витрат на придбання ліків, а він передавав їм гроші в загальній сумі 5200 грн. та придбав для потерпілої блендер. Пізніше, родичі потерпілої відмовлялися приймати компенсацію витрат, а потерпіла не хотіла його бачити, тому він не мав можливості особисто їй принести вибачення. Щодо цивільного позову заявив, що визнає його частково. Так, заявлена матеріальна шкода в сумі 105400 грн. не доведена, оскільки відсутнє лікарське призначення на ці витрати. Моральна шкода в сумі 500 тисяч гривень надто завищена та необґрунтована, він вважає, що достатньою сумою морального відшкодування буде 5-10 тисяч гривень, які він пропонував потерпілій, але вона відмовилася. Витрати на правову допомогу в сумі 15 тисяч гривень занадто завищені.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні не оспорювала фактичні обставини справи. Зазначила, що 18.11.2023 року близько 11:00 годин вона їхала з батьками в автомобілі «ВАЗ 2109» з АДРЕСА_2 . З їх автомобілем зіткнувся автомобіль обвинуваченого, в результаті чого вона вдарилася головою та втратила свідомість. Прийшла до тями в лікарні, де проходила лікування, а після виписки продовжила лікування вдома. В результаті ДТП отримала черепно-мозкову травму, тріснула щелепа, була розрублена шкіра біля ока зліва. Навіть після виписки з лікарні самопочуття було дуже погане, вона не могла самостійно їсти, важко було пересуватися. На обличчі залишився шрам, який можна прибрати тільки шляхом пластичної операції, яку можна зробити за 105400 грн. Саме цю суму вона просить стягнути з обвинуваченого, як винуватця ДТП. Крім того, що півроку потрібно робити дороговартісне обстеження голови та проходити підтримуюче лікування. Вважає, що обвинуваченим їй заподіяно моральну шкоду в сумі 500 тисяч гривень, розмір шкоди вона визначила самостійно, вважає. що цього буде необхідно та достатньо для відшкодування її фізичних, моральних страждань та всіх понесених витрат. Тому, заявлений цивільний позов підтримала.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 , цивільний позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюють ся, і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд враховує наступне.

Обвинувальний акт містить посилання на встановлення досудовим розслідуванням таких обставин, що пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Крім того, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.09.2019 р. у справі №166/1065/18.

Із заяв обвинуваченого в судовому засіданні та його дій щодо відшкодування завданої шкоди потерпілій вбачається, що посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що в нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності. Обвинувачений розкаявся у вчиненому, тобто визнав не тільки факт вчинення злочинних дій, а ще й дійсно визнав свою провину у вчинених злочинах, висловлював щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що виражалося в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої, відшкодуванні завданих злочином збитків, в бажанні виправити наслідки вчиненого, готовність нести кримінальну відповідальність. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження, зокрема в його показах, показах потерпілої про відшкодування їй понесених витрат на лікування, що підтверджує часткове відшкодування потерпілій завданого збитку.

Разом з тим, в судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що одразу після ДТП намагався уникнути відповідальності та не визнавав свою причетність до ДТП та керування автомобілем. Отже, на початковому етапі досудового розслідування кримінального провадження обвинувачений не надавав органам слідства допомогу в установленні невідомих їм обставин справи, що вказує на відсутність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України, судом не встановлено.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2021 року в справі № 325/1421/18 зазначено, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.69-1КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст..12 КК України є нетяжким злочином, характер діяння та спосіб його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків у виді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій, необережну форму вини.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання (а.пр.70), його молодий вік (22 роки), сімейний стан (не одружений), стан здоров`я, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.пр.81-83), не працевлаштований, раніше не судимий (а.пр.71).

Суд враховує також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, відношення обвинуваченого до вчиненого, часткове відшкодування потерпілій витрат на лікування (а.пр.55), вимоги ст.69-1КК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Суд вважає, що призначення інших видів покарання, передбачених санкцією цієї статті (штраф, виправні роботи) не будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто не досягнуть мети покарання, крім того, враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, це робить неможливим виконання таких видів покарання.

Разом з цим, враховуючи особу обвинуваченого, а саме позитивну характеристику, не притягнення його раніше до кримінальної відповідальності, зважаючи на його вік, ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_5 не є суспільно небезпечною особою, його виправлення ще можливе без ізоляції від суспільства та відбування покарання, за умови здійснення за ним пробаційного нагляду, а тому можливе звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 та ч.3 ст. 76 КК України. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому обставин, що виключають застосування ст..75 КК України судом не встановлено.

Судові витрати на залучення експертів для проведення судових інженерно-транспортних експертиз (№№ СЕ-19/109-23/14087-ІТ від 02.01.2024 в сумі 1514,56 грн., СЕ-19/109-23/141086-ІТ від 28.12.2023 в сумі 1514,56 грн., СЕ-19/109-23/14085-ІТ від 07.12.2023 в сумі 956 грн.) в загальній сумі 3985,12 гривень слід покласти на обвинуваченого відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України (а.пр.72-74)

Долю речових доказів в кримінальному провадженні вирішити відповідно до вимог ст..100 КПК України, а саме: транспортні засоби повернути власникам за належністю, оптичний диск слід залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Щодо цивільного позову суд приходить до такого.

Потерпіла ОСОБА_7 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свій позов обґрунтувала тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого, вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Потерпіла понесла грошові витрати на лікування, на придбання необхідних речей під час перебування в медичному закладі. Крім того, в майбутньому планує проведення пластичної операції обличчя, яку вона змушена робити, вартість якої визначено лікарем-хірургом в 105400 грн. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в сильних душевних переживанням через потрапляння в ДТП, сильному фізичному болі, важкому лікуванні та процесу реабілітації після отриманих травм. Під час лікування та значний період після цього потерпіла не могла самостійно їсти, ходити, працювати, змінився її звичайний спосіб життя. Моральну шкоду потерпіла оцінює в 500000 грн. Крім того, понесла витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн. Отже, потерпіла просила стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 105400 грн., моральну шкоду в сумі 500000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.

На підтвердження позовних вимог, потерпіла надала:

- довідку №46 від 22.02.2024 , видану директором ТОВ «Клініка 311» про те. що пацієнтка ОСОБА_7 зверталася за консультацією в даний заклад,встановлено діагноз «Рубцева деформація обличчя», рекомендоване оперативне втручання: видалення рубцевої деформації обличчя хірургічним методом. Попередня вартість операції та реабілітації визначена в 1058400 грн. (а.пр.29),

-довідку №9297 Коломийської ЦРЛ про те, що ОСОБА_7 , дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в період з18.11.2023 по 01.12.2023 з приводу ЗЧМТ, забій головного мозку, перелом кісток лицевого черепа Ле-Фор ІІ (а.пр.30)

-витяг з медичної карти про звернення зі скаргами на здоровя до сімейного лікаря 06.12.2023 (а.пр.31),

-консультативний висновок окуліста №6667 та результати обстеження від 09.02.2024 (а.пр.33),

-комп`ютерну томографію головного мозку від 18.11.2023 (а.пр.34)

- виписку №9297 стаціонарного хворого ОСОБА_7 , відповідно до якої потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР з 18.11.2023 по 01.12.2023 з діагнозом ЗЧМТ, забій головного мозку легкого ступеню з крововиливами під оболонки, ознаки епідуральної гематоми, гемосинус, перелом кісток лицевого черепа Ле-Фор ІІ,перелом основ церепа. 18.11.2023 проведено ПХО рани голови, обстеження та консультації спеціалістів. Прведено лікування. Виписана на амбулаторне долікування у невропатолога (а.пр.35)

-фототаблицю із зображеннм телесних ушкодень потерпілої на обличчі та руці (а.пр.36-39)

-договір доручення на ведення справи в державних органах, органах місцевого самоврядування, судових органах від 22.02.2024, укладений між ОСОБА_7 , та адвокатом ОСОБА_8 , згідно якого ціна договору становить 15000 грн. (фіксований розмір), акт виконаних робіт від 25.03.2024, квитанція про оплату послуг адвоката від 25.03.2024 р. в сумі 15000 грн. (а.пр.39-41).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив повністю відмовити в позовних вимогах потерпілій ОСОБА_7 , оскільки заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн. занадто завищена, не відповідає вимога розумності та співмірності, її розмір не доведений належними та допустимими доказами. Матеріальна шкода, на думку відповідача в сумі 105400 грн. також недоведена. Відшкодуванню підлягають понесені витрати, а не ті, що позивач планує понести. Позивачем, на думку відповідача, не надано доказів необхідності проведення операції, відповідних призначень лікаря, тощо. Надана довідка №46 від 22.02.2024 підтверджує тільки майбутні витрати на пластичну операцію позивача. Просив врахувати, що інші витрати, які понесла позивач на лікування в сумі 5700 грн. ним відшкодовані, та підтверджуються чеками, які він долучив до відзиву. Крім того, вимога про стягнення витрат на правову допомогу, на думку відповідача, також не підлягає задоволенню, оскільки заявлена сума 15000 грн. завищена, не відповідає складності справи, документи не містять детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), що свідчить про її необґрунтованість та недоведеність.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, матеріали цивільного позову, відзиву, заслухавши пояснення потерпілої та її представника, обвинуваченого та його захисника суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із вимогами ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Судом встановлено, що в результаті ДТП, що сталася з вини обвинуваченого, потерпілій завдано шкоду здоров`ю, у вигляді тілесних ушкоджень: закрита черепно-мозкова травма із ушкодженням м`яких тканин (забійна рана та синець в ділянці лівої очниці), множинні переломи кісток лицевого черепа, забій головного мозку. В результаті лікування та хірургічних втручань на обличчі потерпілої залишилася рубцева деформація обличчя. Таке знівечення може бути усунено шляхом відповідної операції в спеціалізованому медичному закладі. Витрати, які потерпіла мусить понести для відновлення стану обличчя в розмірі 105400 грн. підлягають відшкодуванню, оскільки є збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Тому, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1168 ЦК України Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Згідно п.5 вказаної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п.9 постанови розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Суд звертає увагу не те, що сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що сталася з вини обвинуваченого, потерпілій завдано моральну шкоду здоров`ю, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування їй моральної шкоди завданої кримінальним проступком, суд враховує рішення ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», в якому суд зазначає, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. в якому зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи характер правопорушення, характер та тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, глибину та обсяг фізичних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_7 , їх значну тривалість, звернення потерпілої за медичною допомогою як безпосередньо після ДТП та отримання травм, так і в подальшому, погіршення загального стану здоров`я та необхідності в майбутньому його відновлення та регулярне обстеження, а також зважаючи на вимоги розумності та справедливості, співмірності та доведеності суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 100000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує також правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, відповідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ст..118 КПК України витрати на правову допомогу є одним із видів процесуальних витрат.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Стосовно вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн. суд вважає, що такі витрати підтвердженні нею документально. Разом з тим, суд погоджується з позицією сторони захисту щодо відсутності опису послуг наданих потерпілій адвокатом ОСОБА_8 , також суд враховує складність даної категорії справ та тривалість її розгляду судом, і приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з обвинуваченого понесені потерпілою витрати на правову допомогу в сумі 7500 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки .

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_3 ) в якості відшкодування матеріальної шкоди 105400 (сто п`ять тисяч чотириста) гривень, в якості відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень, всього 212900 (двісті дванадцять тисяч дев`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3985,12 гривень (три тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 12 копійок).

Речові докази:

- автомобіль марки «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити власнику, ОСОБА_5 , за належністю,

- автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити власнику ОСОБА_9 , за належністю,

- оптичний компакт-диск із відеозаписом із камери відео-нагляду зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя ОСОБА_1