ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6883/23
провадження № 1-кп/753/778/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000401, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри та продовження існування встановлених раніше ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовуючи ризик втечі зазначив, що ОСОБА_6 не має сталих соціальних зв`язків, негативно характеризується, під час воєнного стану 6 разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень пов`язаних з посяганням на громадський порядок і громадську безпеку, постійного місця роботи не має, разом з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не приймає.Також, обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований у Жашківському районі Черкаської області, а фактично тривалий час проживав у Оболонському районі м. Києва. При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) зобов`язаний був задекларувати або зареєструвати його, проте не зробив цього.Вважав, що існує ризик незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 знає іншого обвинуваченого та свідків, проживає з ними в одному місті та може вчинити дії щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування, спонукати свідків, інших обвинувачених у цьому провадженні відмовитися від раніше наданих показань чи уникати явки до суду з метою проведення їх допиту безпосередньо під час судового засідання. Враховуючи відсутність постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення життєдіяльностівважав наявним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Додатковим підтвердженням необхідності продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзазначив той факт, що злочин вчинено групою осіб за попередньою змовою, співучасниками вживалися заходи конспірації з метою недопущення їх викриття правоохоронними органами, усі учасники злочинних дій були обізнані з можливими наслідками, у випадку викриття їх злочинної діяльності правоохоронними органами, проте все одно продовжували вчиняти даний злочин. Звертав увагу, що визнання обвинуваченим вини не є щирим.

Захисник ОСОБА_4 , думку якого підтримали захисник - адвокат ОСОБА_9 та обвинувачені, категорично заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи, що воно ґрунтується на припущеннях, оскільки ризики, вказані стороною обвинувачення, є надуманими і необхідність продовження дії найсуворішого запобіжного заходу прокурором, всупереч вимог КПК України - не доведено. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, звертав увагу, що сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути підставою для тримання особи під вартою, при цьому ОСОБА_6 фактично позбавлений волі понад розумний строк. Просив врахувати дані щодо особи обвинуваченого, який проживає з цивільною дружиною, неофіційно працював, вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність ризику ухилення від суду та ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. Наголошував, що розгляд кримінального провадження завершений, оскільки суд перейшов до стадії судових дебатів, і вплив на свідків є неможливим. За наведених обставин просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

До обвинувачених було застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який неодноразово продовжувався в ході судового розгляду, при цьому розмір альтернативного запобіжного заходу - застави, було зменшено.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту. Разом з тим, обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення.

При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винними, а оцінюючи даний фактор у сукупності з даними щодо особи обвинуваченого та фактичними обставинами справи, суд вважає що ризик ухилення від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним і наведені обставини на думку суду свідчать про спокусу обвинуваченого уникнути судової процедури та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому належні гарантії, які би переважали наявні ризики, та свідчили про забезпечення явки обвинуваченого до суду - відсутні.

На даний час судове провадження триває, що свідчить про наявність ризику перешкодити виконанню завдань кримінального провадження в тому числі шляхом впливу на свідків.

При цьому обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду судом першої інстанції у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують ризик впливу на свідків до закінчення судового провадження в цілому.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Перевіривши наявність чи відсутність продовження існування ризиків, встановлених при застосуванні та продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що і на даний час вони продовжують існувати, є реальними та не зменшились.

Наявність певних соціальних зв`язків та даних щодо особи обвинуваченого, за відсутності сукупності інших обставин, та з врахуванням наведених ризиків, не свідчать про наявність належних гарантій явки обвинуваченого до суду та відповідно не можуть бути підставою для прийняття рішення про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того суд приймає до уваги високу суспільну небезпечність інкримінованого злочину, що також є причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є підвищена суспільна небезпека злочину, що інкримінується обвинуваченому, оскільки незаконні операції з психотропними речовинами, тим більше особливо небезпечними, приймаючи до уваги їх розмір, спричиняють непоправну шкоду здоров`ю та і в цілому життю населення.

З огляду на наведене суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Враховуючи викладене суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існує справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, вислухавши думку учасників судового провадження щодо доцільності продовження тримання під вартою, прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Підстав для зменшення раніше визначеного зменшеного розміру застави суд не вбачає.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 30 серпня 2024 року включно.

У разі внесення застави в розмірі 380 000 гривень, на спеціальний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та надання документа, що це підтверджує, ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з роз`ясненням зобов`язання прибувати за кожною вимогою суду, а також з покладенням на нього строком на 2 місяці з моменту звільнення з-під варти наступних обов`язків: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утриматися від спілкування з обвинуваченим ОСОБА_8 та свідками у даному провадженні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з моменту оголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя