Справа № 214/6474/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001934 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав до суду клопотання, в якому просить: продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 ДНЫВ.

В обґрунтування клопотання зазначив наступне. В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження №0001034 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Вказує, що в період дії воєнного стану, ОСОБА_5 , діючи повторно, 03.11.2022 приблизно о 13.00 годині, знаходячись біля магазину «Маркет-центр», який розташований за адресою проспект 200-річчя Кривого Рогу, будинок №10, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власного збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_6 , а саме: електровелосипед марки «Titan Diamont 28», коричневого кольору, діаметр коліс 28 дюймів, заводський номер НОМЕР_1 , новий, в справному стані, без пошкоджень, вартість якого згідно висновку експерта №3171 від 21.11.2022 року становить 26195,40 гривень; гірський велосипед марки «Cross Bike», чорного кольору, діаметр коліс 29 дюймів, заводський номер АО9266, новий, в справному стані, без пошкоджень, вартість якого згідно висновку експерта №3171 від 21.11.2022 року становить 9346,36 гривень; всього на загальну суму 35541,76 гривень. Після цього, ОСОБА_5 залишив місце скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на свій розсуд. Внаслідок умисних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 35541,76 гривень. Зазначає, що встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. До завершення дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судовий розгляд даного кримінального провадження не можливо завершити, том вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений, виходячи з наступного. На його думку обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки строк обраного запобіжного заходу спливає, а ризики раніше враховані судом продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід, на думку сторони обвинувачення, не є дієвим. Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу. При цьому, п.5 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Вказує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Наполягає, що відповідно до ст.177 КПК України, ризиками, яким неможливо запобігти, ніж застосування запобіжного заходу є: ризик переховуватися від суду, який підтверджується тим, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування; раніше судимий за вчинення тотожних злочинів; підозрюється у повторному вчиненні тяжкого злочину. Зазначає, що мається ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні: який підтверджується наявністю ймовірності впливу обвинуваченого на свідків з метою примушування до зміни показів у суді в разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою;обвинувачений має право ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, а отже: доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знатиме ПІП свідка та її місце мешкання, яка допитана під час досудового розслідування, та яку не допитано в суді, тому в разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, може вплинути на неї з метою примушування до зміни показів у суді. Наполягає, що мається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, який підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності громадян. У зв`язку із цим існують достатні підстави вважати ОСОБА_5 особою, яка схильна до отримання доходу злочинним шляхом, що обґрунтовано свідчить про наявність ризику того, що перебуваючи на волі, він буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення саме з корисливих мотивів. Вказує, що крім того, ОСОБА_5 останній раз 01.08.2022 засуджений вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу за ч.1, ч.4 ст.358 КК України. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на один рік. Наполягає, що особиста порука не може бути застосована до обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду; особисте зобов`язання не може бути застосоване в зв`язку із тим, що перебування обвинуваченого ОСОБА_5 на волі не сприятиме виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів". Ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим. Враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу ОСОБА_5 , а також характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі, вважає, що є достатні підстави для продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та підтвердив його зміст.

Обвинувачений заперечував проти продовження строку тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні пояснив, що заперечує проти задоволення клопотання, заявив клопотання, в якому просить змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Як передбачено ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 16 березня 2024 року. До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим, так як по справі докази не досліджені.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, за вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.3 ст. 185, 307 ч.2 КК України, не має офіційного місця роботи та джерел доходу, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб; у шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого Рогу або території України. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений, побоюючись покарання, може переховуватися від суду по справі, а також вчинити інший злочин. Також суд вважає, що обвинувачений може вплинути на свідків, оскільки у судовому засіданні 15 березня 2023 року після того, як свідок ОСОБА_7 дав показання, погрожував останньому.

Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.

Також суд враховує, що свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дав показання, згідно яких особисто бачив, як обвинувачений заволодів двома велосипедами та підтвердив свої показання на очній ставці з обвинуваченим. На думку суду ці показання є вагомим доказом причетності обвинуваченого до крадіжки. Суд приймає до уваги, що свідок ОСОБА_7 був допитаний у судовому засіданні без порушень вимог КПК України і саме ці показання, а не показання свідка під час досудового розслідування, належить враховувати суду при вирішенні справи. Доводи про те, що при проведенні впізнання були допущені порушення вимог КПК України, належить врахувати при постановленні вироку, при оцінці всіх доказів в сукупності.

Також суд враховує, що у судовому засіданні обвинувачений показав, що один з велосипедів, які згідно обвинувачення були викрадені, він здав в ломбард, а другий зберігався декілька днів в нього дома та був вилучений. Вказані фактичні обставини, на які вказує обвинувачений, на думку суду є вагомими доказами причетності обвинуваченого до крадіжки.

Також суд враховує, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що крадіжку велосипедів вчинив він, а не обвинувачений, а останній лише здавав велосипеди в ломбард. Свідок ОСОБА_8 також показав, що він пояснював обвинуваченому, що велосипед належить йому, свідку. При цьому вказаний свідок пояснив, що є неодноразово судимим, разом з обвинуваченим відбував покарання, підтримує відносини. Відтак, враховуючи репутацію свідка ОСОБА_8 , суд вважає, що ці показання мають ознаки недостовірності і заслуговують остаточної оцінки з урахуванням всіх доказів в сукупності, при постановленні по справі вироку.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не вбачається, а тому у задоволенні клопотання захисника належить відмовити.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченим належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів. Зважаючи на те, що юридичне значення ухвали про продовження строку тримання під вартою є в продовженні строку, який закінчується, то юридично значима дія цієї ухвали, починається з дня закінчення строку тримання під вартою, та вказані 60 днів необхідно відраховувати з 16 березня 2024 року і продовжити строк тримання під вартою до 14 травня 2024 року.

Вирішуючи питання про те, з якого часу належить відраховувати вказані 60 днів, суд бере до уваги також наступне. Як зазначено у «Словнику української мови» в 11 томах (том 8, 1977р., стор.171.), тлумачення значення слова «продовжувати», визначено таким чином: «Робити довшим за часом, збільшувати строк чого-небудь».

Отже продовження строку починається з часу, коли такий строк закінчується, і такий строк необхідно збільшити, а не з часу, коли такий строк, ще продовжує тривати.

Відлік часу, з якого починає діяти продовжений строк тримання під вартою, з моменту винесення такої ухвали, а не з часу закінчення раніше продовженого строку є нелогічним і суперечить наведеному вище, науковому тлумаченню слова «продовжити». При такому розумінні відліку продовженого строку, строк тримання продовжується не на 60 днів, а на фактично менший строк.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 14 травня 2024 року.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя : ОСОБА_1