КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3080/2024 Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001754, внесеного до ЄРДР 4 червня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мар`ївка Онуфріївського району Кіровоградської обл., громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимий:

- 13 травня 2008 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України, на підставі ст. 71 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- 20 листопада 2009 року Подільським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- 25 березня 2010 року Козятинським районним судом Вінницької області за ст. 395 ч. 2 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців. 22 серпня 2014 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 22 лютого 2017 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 115 ч. 1 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 25 листопада 2022 року звільнений по відбуттю строку покарання;

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у ОСОБА_6 , який будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, 3 червня 2023 року приблизно о 16:00 год., перебуваючи на території парку «Кіото», розташованому в Деснянському районі міста Києва (координати 50.4618805, НОМЕР_1 ), на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з`явився умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс один удар в область голови потерпілому ОСОБА_9 , невстановленим досудовим розслідуванням предметом, який має ознаки тупого плаского предмету з повздовжнім прямолінійним закругленим ребром, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: забійна рана та просочуючий крововилив в м`які тканини лобової ділянки справа, відкритий перелом лобової та правої тім`яної кісток, правобічна епідуральна гематома об`ємом приблизно 50 см. куб., правобічний субарахноїдальний крововилив; забій кори правої лобової частки. Виявлені ушкодження формують комплекс відкритої черепно-мозкової травми, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин голови, переломом кісток склепіння черепа, крововиливами над та під оболонки та у речовину головного мозку, що привело до розвитку набряку-набухання головного мозку з вторинними порушеннями мозкового кровообігу, на місці вчинення злочину.

Цим же вироком скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 5 червня 2023 року, на майно з метою збереження речових доказів (ЄУНСС: 754/7438/23), вирішено доля речових доказів у провадженні та стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3824 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок шляхом звільнення ОСОБА_6 від оплати процесуальних витрат на проведення експертиз по справі.

Захисник зазначає, що судом безпідставно не прийнято рішення про звільнення ОСОБА_6 від сплати процесуальних витрат. Під час розгляду вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 не працює, іншого заробітку не має, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, тобто, ОСОБА_6 має вкрай скрутне матеріальне становище, тобто, на думку захисника, були встановлені підстави для звільнення останнього від оплати процесуальних витрат на проведення експертизи. Однак, суд при винесенні вироку не врахував положення ст. 119 КПК України та безпідставно не розглянув таку можливість.

Потерпіла ОСОБА_10 , повідомлялась про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала.

Вислухавши позицію учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши надані сторонами докази у кримінальному провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, навівши у вироку докази, на яких ґрунтується такий висновок суду.

Дії обвинуваченого як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, правильно кваліфіковані за п.13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 50, 65 КПК України.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого, вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання жодним з учасників кримінального провадження не оспорюється.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильне вирішення судом питання стягнення судових витрат, то колегія суддів враховує таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, серед іншого, із витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та з обвинуваченого стягнуто на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3824 грн.

За змістом ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений офіційно не працює.

Разом з тим, положеннями ст. 118 КВК України регламентується, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами. Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.

Інструкцією про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 7 березня 2013 року № 396/5 (із змінами та доповненнями), передбачений порядок оплати праці засуджених до позбавлення волі та відрахування за виконавчими листами. При цьому, засудженим до позбавлення волі, які працюють, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку, а засудженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, незалежно від відрахувань належить виплачувати не менш як двадцять п`ять відсотків загальної суми заробітку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 засуджений до покарання у виді позбавлення волі та відповідно до вимог ст. 118 КВК України зобов`язаний працювати з отриманням місячного заробітку, останній не позбавлений можливості відшкодувати процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів.

За встановлених під час розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими, підстави для зміни вироку суду колегією суддів не встановлені, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4