Номер провадження: 11-кп/813/731/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000648 від 20.09.2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Глибока Глибоцького району Чернівецької області, громадянин України, має середню освіту, одруженого, який має на утримані неповнолітню дитину 2010 року народження, не працюючого, інваліда І-групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладений обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 18.09.2023 року, приблизно о 18 год, знаходячись за місцем свого проживання, у будинку АДРЕСА_2 , де він мешкає та веде спільний побут разом зі своєю дружиною - ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, спровокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою скоєння домашнього насильства, вчинив відносно останньої психологічне насильство, яке виражалось в словесних образах і принижуванні її честі та гідності. Мотив вчинення даного кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_10 полягає у спричиненні останній моральних страждань та болю. Вказані незаконні дії мали систематичний характер, оскільки Лупу діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, систематично, з метою вчинення психологічного насильства, неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_10 домашнє насильство, внаслідок чого, притягувався до адміністративної відповідальності, а саме:

-16.03.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень;

-04.05.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень;

-19.09.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.173-2 КУПАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_8 , а також кваліфікацію його дій, зазначає про те, що місцевим судом при ухвалені вироку не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.126-1 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В іншій частині прокурор просить залишити вирок без зміни.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд ухвалив рішення про покладення на засудженого не всіх передбачених ст.76 КК України обов`язків, які необхідно покладати на особу, яка звільняється від відбування призначеного покарання, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного правопорушення ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК , переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положення ч. 3 ст. 75 КК України передбачають, що у випадках звільнення від відбування покарання з випробуванням суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

В свою чергу, ч. 1 ст. 76 КК України встановлює, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд в обов`язковому порядку покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Таким чином, частина перша зазначеної статті кримінального закону передбачає покладення обов`язків на особу звільнену від виконання покарання з випробуванням як імперативну норму.

Водночас суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального закону, оскільки звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, всупереч вимогам ч.1 ст.76 КК України, поклав на останнього лише один обов`язок - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зазначені порушення слугують підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, підставою для зміни судового рішення є також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачене п.3 ч.1 зазначеної статті.

За змістом ч. 1 ст. 408 КПК апеляційний суд змінює вирок місцевого суду лише у передбачених цією нормою випадках, коли при цьому не погіршується становище обвинуваченого, та скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках, передбачених ч.1 ст.420 КПК України.

Крім того, за приписами ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, системний аналіз ст.ст. 408, 420, 421 КПК вказує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку, а в решті випадків - у формі ухвали.

Колегія суддів, дійшовши висновку, що вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування при призначенні покарання положень ч.1 ст.76 КК України, фактично погіршують становище обвинуваченого, враховує приписи положень ст.ст. 408, 409, 413, 420, 421 КПК, та вважає за необхідне скасувати оскаржений вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 420, 421, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за

ст.126-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4