Справа № 157/763/24 Провадження №11-сс/802/231/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 травня 2024 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000106),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 травня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме на вилучені 08 травня 2024 року під час огляду місця події - ділянки дороги поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 круглі лісоматеріали породи «Дуб» загальною кубомасою 17 куб. м, накладну на лісоматеріали №21 від 08 травня 2024 року, товарно-транспортну накладну на лісоматеріали від 08 травня 2024 року №21, а також шляхом заборони відчуження та розпорядження на вантажний-спеціалізований сідловий тягач марки «SCANIA» моделі «R380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп-самоскид марки «BODEX» моделі «KIS 3WS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000106, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246, ч.1 ст.358 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на транспортні засоби необґрунтованою. Посилається на те, що вантажний сідловий тягач та спеціалізований напівпричіп, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою їх збереження необхідно накласти арешт. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримувала подану апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на майно, власника майна, який заперечив апеляційну скаргу і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст.23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно положень ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо повного задоволення клопотання арешту на майно.

Як вбачається з клопотання, СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000106, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246, ч.1 ст.358 КК України.

Так, під час проведення огляду місця події 08 травня 2024 року - ділянки дороги поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 , було вилучено, крім іншого вантажний-спеціалізований сідловий тягач марки «SCANIA» моделі «R380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп-самоскид марки «BODEX» моделі «KIS 3WS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246, ч.1 ст.358 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області із клопотанням про накладення арешту на вилучене під час огляду місця події майно.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 травня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на майно, крім іншого на вантажний-спеціалізований сідловий тягач марки «SCANIA» моделі «R380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп-самоскид марки «BODEX» моделі «KIS 3WS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження ними.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Згідно приписів ст.ст.94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про прийняття рішення про заборону користування вказаним в клопотанні майном, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки ні слідчим, ні прокурором не доведена наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження вказаного в клопотанні майна.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, шляхом заборони користування ним, та не можуть бути підставою для порушення права власника майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

У зв`язку з чим, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів власника майна, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно шляхом заборони користування ним.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів. Викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 травня 2024 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: