КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/4415/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року у задоволені скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 05 березня 2024 року №600/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 до Держави Кувейт для виконання вироку - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, задовольнити скаргу на рішення (наказ) про видачу особи (естрадицію) Міністерства юстиції України та скасувати наказу Міністерства юстиції України від 05 березня 2024 року №600/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 до Держави Кувейт для виконання вироку.

У мотивування скарги зазначає, що з матеріалів екстрадиційного запиту, у тому числі матеріалів, наданих Державою Кувейт на додаткові запити Міністерства юстиції України, вироку, що долучений Державою Кувейт до екстрадиційного запиту, вбачається, що постановлення вироку вчинялось у відношенні ОСОБА_7 за його відсутності, при чому зі змісту безпосередньо вироку та долучених інших матеріалів вбачається, що під час провадження у справі, в результаті якого було проголошено судове рішення (вирок), не були забезпечені мінімальні права на захист, ОСОБА_7 не був повідомлений про таку справу, його інтереси не захищались, адвокат був відсутній у справі.

Вказує, що відповідь компетентних органів Держави Кувейт від 21 листопада 2023 року №995 щодо гарантій містить лише одну фразу: «Прокуратура Держави Кувейт підтверджує всі гарантії, що містяться в цьому пункті».

Зауважує, що Міністерством юстиції України не запитано, а Державою Кувейт не надано в повному обсязі гарантій щодо права на захист, як це передбачено пунктом с частини третьої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - а саме. відсутні гарантії, що за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника ОСОБА_7 матиме право одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Посилається на те, що долучені до запиту Держави Кувейт матеріали, за результатом їх аналізу, дають підстави для сумнівів у законності та обґрунтованості рішення (вироку), прийнятого Державою Кувейт від 04 травня 2017 року про засудження ОСОБА_7 за його відсутності за статтею 240 КК Кувейт та достовірності викладу правопорушення з огляду на відсутність чіткого викладу правопорушення, за який засуджено особу, фактичну відсутність зазначення дійсної дати (часу) вчинення можливого правопорушення, за який запитується видача ОСОБА_7 до Держави Кувейт.

Також зазначає, що у вироці, прийнятому по відношенню до ОСОБА_7 від 04 травня 2017 року, засудження здійснюється виключно на підставі статті 1/240 Кримінального кодексу, що визначає міру покарання виключно у вигляді позбавлення волі або штрафу, без застосування примусових робіт, тоді як вироком ОСОБА_7 засуджено до позбавлення волі із застосуванням примусових робіт.

У доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що ОСОБА_7 засуджено та вимагається Державою Кувейт його видача саме за заявою роботодавця, оскільки він домігся отримати свій паспорт від роботодавця під приводом відвідування знайомого в ОАЕ, виїхав з держави Кувейт 04 грудня 2015 року, але в подальшому 07 грудня 2015 року повернувся до Індії та не повернувся до Держави Кувейт для подальшої роботи, у зв`язку з чим уважає, що фактично здійснюється переслідування Державою Кувейт ОСОБА_7 як трудового мігранта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями, заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, до Київської міської прокуратури з Міністерства юстиції України 15 травня 2023 року надійшов запит компетентних органів Держави Кувейт про видачу громадянина Індії ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виконання вироку суду першої інстанції Держави Кувейт від 04 травня 2017 року, а також надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.

Відповідно до наданих іноземною стороною документів рішенням суду першої інстанції Держави Кувейт від 04 травня 2017 року ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) ( ОСОБА_7 ) засуджено за вчинення злочину, передбаченого статтею 1/240 КК Держави Кувейт , до покарання у виді позбавлення волі на 2 роки.

Інкримінований останньому злочин, передбачений статтею 1/240 КК Держави Кувейт, відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому частиною першою статті 191 КК України, який є екстрадиційним, оскільки за вчинення злочину передбачено покарання на строк більше року позбавлення волі.

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) до кримінальної відповідальності на території України не притягується, не судимий. Громадянство України не отримував, із заявою до органів ДМС України про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

Київською міською прокуратурою завершено екстрадиційну перевірку щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), матеріали перевірки з висновком складеним за її результатами 19 вересня 2023 року скеровано до Міністерства юстиції України.

05 березня 2024 року Міністерством юстиції України прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) до Держави Кувейт , яке вручено ОСОБА_7 .

18 квітня 2024 року до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 05 березня 2024 року № 600/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 до Держави Кувейт для виконання вироку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року у задоволені скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 05 березня 2024 року №600/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 до Держави Кувейт для виконання вироку - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Згідно частин першої, другої статті 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною обласною прокуратурою.

Екстрадиційна перевірка здійснюється протягом шістдесяти днів. Цей строк може бути продовжено відповідним центральним органом України.

Як убачається з вимог частин першої, другої статті 589 КПК України у видачі (екстрадиції) особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

За змістом положень частини третьої статті 590 КПК України у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.

Відповідно до частини першої статті 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Згідно частини четвертої статті 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Частиною четвертою статті 591 КПК України передбачено, що при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Вказані вимоги слідчим суддею дотримано при розгляді скарги та слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом перешкод для прийняття відповідним центральним органом України рішення про екстрадицію ОСОБА_7 до Держави Кувейт для виконання вироку.

При цьому, слідчим суддею ретельно перевірено викладені захисником ОСОБА_8 доводи щодо незаконності рішення про видачу ОСОБА_7 до Держави Кувейт для виконання вироку та жодних обставин, передбачених статтею 589 КПК України, які б перешкоджали видачі особи іноземній державі, не встановлено. Такі обставини не встановлені і під час апеляційного розгляду, а отже оскаржуваний наказ є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановлення вироку вчинялось у відношенні ОСОБА_7 за його відсутності, при чому зі змісту безпосередньо вироку та долучених інших матеріалів вбачається, що під час провадження у справі, в результаті якого було проголошено судове рішення (вирок), не були забезпечені мінімальні права на захист, ОСОБА_7 не був повідомлений про таку справу, його інтереси не захищались, адвокат був відсутній у справі, а також що у вироці, прийнятому по відношенню до ОСОБА_7 від 04 травня 2017 року, засудження здійснюється виключно на підставі статті 1/240 Кримінального кодексу, що визначає міру покарання виключно у вигляді позбавлення волі або штрафу, без застосування примусових робіт, тоді як вироком ОСОБА_7 засуджено до позбавлення волі із застосуванням примусових робіт, не заслуговують на увагу суду з огляду на вимоги частини четвертої статті 591 КПК України, згідно якої при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Зважаючи на викладене, слідчим суддею вірно зауважено про відсутність підстав вважати проведену перевірку неналежною та незаконною.

Посилання на те, що Міністерством юстиції України не запитано, а Державою Кувейт не надано в повному обсязі гарантій щодо права на захист, як це передбачено пунктом с частини третьої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - а саме: відсутні гарантії, що за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника ОСОБА_7 матиме право одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, не є визначеними законом підставами для відмови у видачі особи (екстрадиції).

Аргументи скаржника про те, що ОСОБА_7 засуджено та вимагається Державою Кувейт його видача саме за заявою роботодавця, оскільки він домігся отримати свій паспорт від роботодавця під приводом відвідування знайомого в ОАЕ, виїхав з держави Кувейт 04 грудня 2015 року, але в подальшому 07 грудня 2015 року повернувся до Індії та не повернувся до Держави Кувейт для подальшої роботи, у зв`язку з чим уважає, що фактично здійснюється переслідування Державою Кувейт ОСОБА_7 як трудового мігранта, ретельно перевірялись колегією суддів та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а отже не впливають на правильність висновків слідчого судді про відсутність підстав для скасування постанови про видачу (екстрадицію) особи.

Таким чином, доводи захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи компетентним органам іноземної держави.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями не спростовують висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника з доповненнями підлягає залишенню без задоволення, а у ухвала слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 422, 589, 590, 591 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3