Справа № 362/4288/24
Провадження № 1-кп/362/540/24
ВИРОК

Іменем України

25.06.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000141 від 11.06.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Василькові Київської області, громадянин України, освіта середня, неодружений не працює, без визначеного місця реєстрації, житель АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше судимий,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч. 3 ст. 381 КПК України, дане провадження щодо кримінального проступку здійснено згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК України з урахуванням положень § 1 Глави 30 Розділу IV КПК України.

Епізод 1. Так, 10.06.2024 близько 15:45 год. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 перебував з тильної сторони домоволодіння АДРЕСА_2 , і у нього виник прямий умисел, направлений на незаконне проникнення на територію вказаного домоволодіння. Далі ОСОБА_3 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України. де зазначено, що кожному гарантується недоторканість житла, а також іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, не інакше як за вмотивованим рішенням суду, вимоги ст. 12 «Загальної декларації прав людини», вимоги ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений не незаконне проникнення до житла та іншого володіння, діючи умисно з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи на недоторканість житла та іншого володіння особи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, користуючись відсутністю огорожі з тильної сторони вищезазначеного домоволодіння, яке відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 24.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області, належить ОСОБА_5 та таким чином проник на його територію. Потім, ОСОБА_3 , перебуваючи на території цього домоволодіння, підійшов до вхідних дверей житлового будинку, і зрозумівши, що вони незачинені на запираючі пристрої, та послідовно продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення до житла особи, яке відповідно до Договору дарування житлового будинку від 24.04.2019 посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області, належить ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, проник до його середини, чим порушив право на недоторканість житла та володіння. Потім ОСОБА_3 , знаходячись у вищевказаному будинку, був помічений фактичними його користувачем ОСОБА_6 .

Епізод 2 Так 10.06.2024 близько 16:11 год. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи з тильної сторони домоволодіння АДРЕСА_3 , де у нього виник прямий умисел, направлений на незаконне проникнення на територію вказаного домоволодіння. Надалі ОСОБА_3 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, де зазначено, що кожному гарантується недоторканість житла, а також іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, не інакше як за вмотивованим рішенням суду, вимоги ст. 12 «Загальної декларації прав людини», вимоги ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений не незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи на недоторканість житла та іншого володіння, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, користуючись відсутністю огорожі з тильної сторони домоволодіння АДРЕСА_3 , яке відповідно до свідоцтва про право власності за заповітом від 10.02.2020, посвідченого державним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області, належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та таким чином проник на його територію, після чого попрямував до вхідних дверей будинку, однак в подальшому був помічений його власницею ОСОБА_7 та фактичним користувачем ОСОБА_9 .

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, що підписано прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.

Із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, а саме як незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи та незаконному проникненні до іншого володіння особи.

Також у вказаній заяві, що підписана у присутності захисника ОСОБА_10 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження у спрощеному провадженні, про що наявні відповідні заяви.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, згідний на розгляд обвинувального акту за його відсутності, а також те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, обвинувачений не заперечує щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України суд розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що подія кримінальних проступків мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Таким чином дії ОСОБА_11 вірно кваліфіковані за епізодом 1 за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи, та за епізодом 2 за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ОСОБА_3 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які згідно з ст. 12 КК України є кримінальними проступками, неодружений, на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває, не працює, з негативними характеристиками за місцем проживання, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин у справі, ступеня тяжкості вчинених проступків, особи винного, щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, тобто наявності обставини, що покарання пом`якшує, відсутності обставин, які його обтяжують, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на фактичні обставини скоєних кримінальних проступків, особи ОСОБА_3 , враховуючи його не працевлаштованість, суд вважає за доцільне призначити покарання у межах санкції статті, за якою обвинувачується, а саме у виді обмеження волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадження відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази після набрання вироком законної сили: оптичний-дик «DVD-R», марки «ALERUS», 4,7Gb, на якому мається рукописний напис «Відеозапис від 10.06.24», які знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити там же.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області, окрім оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1