Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/157/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000316за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бистриця, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім ) років

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 66,69 КК України, мотивуючи тим, що при ухваленні вироку суд не взяв до уваги та не надав належної оціни всім обставинам справи. Так, судом першої інстанції не було враховано, що він вину у скоєному визнав повністю, щиро покаявся визнав всі фактичні обставини, які зазначені в обвинувальному акті, сприяв розкриттю кримінального провадження. Також просить врахувати те, що він раніше не судимий, має на утриманні літніх батьків, які потребують догляду.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 просить визнати пом`якшуючими його вину обставини, а саме: щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, застосувавши при цьому до нього положення ст.66,69, 75 КК України. Також просить врахувати, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він 10 квітня 2023 року, близько 21 години 30 хвилин, точного часу не встановлено, перебував поблизу торгівельного кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з відсутністю будь-яких грошових коштів у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на викрадення будь-яких продуктів харчування, що знаходились у приміщенні вищевказаного торгівельного кіоску, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 підійшовши до вікна торгівельного кіоску, почав замовляти товар у продавця ОСОБА_10 , який вона в свою чергу складала до поліетиленового пакету та залишила на підвіконні вищевказаного вікна торгівельного кіоску. В подальшому ОСОБА_6 , замовивши ще одну пляшку пива у продавця вищевказаного торгівельного кіоску - ОСОБА_10 , тим самим відволік увагу продавчині та, скориставшись тим, що ОСОБА_10 не помітні його дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, але розуміючи, що його дії помітні особам, які перебували в черзі до вказаного торгівельного кіоску, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , шляхом вільного доступу взяв пакет у якому знаходились товари. Утримуючи вищезазначений пакет, почав бігти з місця вчинення злочину, але був помічений ОСОБА_10 , яка послідувала за ним, намагаючись зупинити ОСОБА_6 з метою припинення його протиправних дій. У свою чергу ОСОБА_6 чітко розуміючи, що його дії були помічені третіми особами, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не реагуючи на зауваження щодо припинення протиправних дій, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, втік, тим самим відкрито заволодів майном на загальну суму 302 гривні 34 копійки. В подальшому ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення злочину зник, розпорядився ним на свій власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_13 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами.

Колегія суддів вважає, що дослідивши у сукупності зібрані по кримінальному провадженню докази, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведено повністю та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

При цьому, враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність достатніх підстав для пом`якшення йому покарання, із застосуванням ст.69, 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи вид і міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, умисних корисливих злочинів, яким завдано майнової шкоди потерпілій, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працюючий, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше, в силу ст.89 КК України, такий що не має судимостей.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком міськрайонного суду, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства в призначений судом строк.

При цьому, колегія суддів вважає, що наведені у доводах апеляційної скарги інші обставини, що, на думку обвинуваченого, пом`якшують призначене йому покарання, не містять якісних характеристик, які б зменшували ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та давали б підстави для пом`якшення призначеного покарання, і крім того, були вже враховані судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено мінімальне покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст.50 КК України. Підстав вважати покарання призначене ОСОБА_6 несправедливим внаслідок суворості, а також підстав для його пом`якшення, як про те просить сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

При цьому, за змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання апеляційного суду, хоча встановлені апеляційним судом у справі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь його суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки вчинення кримінального правопорушення в період дії воєнного стану, не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого

Більш того, колегією суддів враховано і те, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим в квітні 2023 року і останній протягом розгляду кримінального правопорушення судом першої інстанції завдану потерпілій шкоду не відшкодував.

Під час апеляційного розгляду, за клопотання обвинуваченого також було оголошено перерву для можливості відшкодувати шкоду потерпілій, однак з лютого 2024 року по травень 2024 року, шкода потерпілій так і не відшкодована, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 не може вважатися обставиною, що пом`якшує покарання в розумінні статті 66 КК України та носить суто формальний характер.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Ті обставини, що обвинувачений має позитивну характеристику, давав зізнавальні показання та щиро покаявся у вчиненому, на переконання колегії суддів, не є підставами і для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.75 КК України.

При цьому, останній хоч і надав апеляційному суду документи про наявність батьків, пенсіонерів, які проживають в АДРЕСА_1 , однак підтверджуючих документів стосовно того, що обвинувачений, який офіційно не працював та проживав у АДРЕСА_3 про те, що саме він утримував та здійснював догляд за батьками, не надано.

Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на обставини справи, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає призначене покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав вважати призначене судом покарання несправедливим через його суворість та пом`якшення цього покарання, із застосуванням положень ч.1 ст. 69, ст.75 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, не вбачає.

Інших обставин, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, матеріали кримінального провадження не містять.

Відтак, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, даним про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. При цьому, колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів», рішення у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства», хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням, це може бути ще й відшкодування.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: