Справа № 367/3398/21
Провадження №1-кс/367/207/2024
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

захисника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 08 лютого 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, винесену у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2019 року за № 0000821, -

встановив :

До слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 08 лютого 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, винесену у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2019 року за № 0000821.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 зазначає, що ним у кримінальному провадженні № 0000821 здійснюється захист підозрюваного ОСОБА_4 , досудове розслідування кримінального провадження № 0000821 проводиться СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Захисник зазначає, що з наявної у нього інформації, наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та підозрюваного ОСОБА_4 слідчим оголошено у розшук. За версією слідства, підставами зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук підозрюваного стали нібито обставини переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та не встановлення його місця проживання (перебування).

Проте, як стверджує захисник, це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 не переховується від органів поліції, оскільки на законних підставах тривалий час на постійній основі мешкає поза межами державного кордону України.

Захисник ОСОБА_3 вказує, що ним, з метою реалізації прав сторони захисту, передбачених Конституцією України та відповідними нормами КПК України, оскільки ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, заявлено клопотання слідчому про допит підозрюваного ОСОБА_4 щодо обставин, викладених у повідомленні про підозру. У клопотанні захисником зазначено про бажання підозрюваного ОСОБА_4 давати показання та вказані конкретні адреси перебування та мешкання підозрюваного ОСОБА_4 .

Однак, слідчим за результатами розгляду цього клопотання постановою від 08.02.2024 відмовлено у вищевказаному клопотанні щодо проведення слідчої дії у кримінальному провадженні - допиті підозрюваного ОСОБА_4 . Захисник вказує, що не згоден із таким рішенням слідчого, оскільки воно не ґрунтується на нормах та вимогах чинного законодавства, в тому числі, кримінально-процесуального, а відтак є незаконним.

На переконання захисника, відмова у допиті підозрюваного за ініціативою останнього, на стадії досудового розслідування є порушенням права на захист та протиправним обмеженням процесуальних прав підозрюваного, передбачених ст.42 КПК України. Оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_4 ґрунтується виключно на показаннях потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , такі обставини не є повними, всебічними та об`єктивними в розумінні засад і вимог КПК України. Отже, на переконання захисника, показання підозрюваного ОСОБА_4 є вагомими і суттєвими для дослідження обставин кримінального провадження. Таким чином, на переконання захисника, оскільки слідчим не дотримано вимоги КПК України, постанова винесена без належного обґрунтування, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, захисник ОСОБА_3 просить оскаржувану постанову слідчого скасувати та зобов`язати слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області у кримінальному провадженні № 0000821 допитати підозрюваного ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану скаргу та просив задовольнити.

Представник слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доводи ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2019 року за № 0000821.

23 грудня 2021 року слідчим слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

24 січня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області із клопотанням до слідчого у кримінальному провадженні № 0000821 про проведення слідчих дій, яке зареєстроване за № Т-75. Зокрема, ОСОБА_3 у клопотанні просив: організувати та здійснити допит підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні згідно глави 42 розділу ІХ КПК України відповідно до визначених засад міжнародного співробітництва під час кримінального провадження, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 з 2019 року не мешкає на території України та має постійне місце проживання за адресами: АДРЕСА_1, а також АДРЕСА_2.

Клопотання було обґрунтоване тим, що слідчим після повідомлення ОСОБА_4 про підозру (яке ОСОБА_4 особисто не отримував) зупинене досудове розслідування у кримінальному провадженні та ОСОБА_4 постановою слідчого безпідставно оголошено в розшук з формулюванням ніби то переховування останнього від слідства, проте ОСОБА_4 ніколи не переховувався від органу досудового розслідування чи суду, активно відстоює свої порушені права у кримінальному провадженні ще з того часу, як він не мав статусу підозрюваного у ньому. Слідчим фактично весь час здійснювалось розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 без повідомлення останнього про підозру до грудня 2021 року, чим штучно обмежувались процесуальні права останнього, зокрема, право на захист, право заявляти клопотання у кримінальному провадженні про проведення слідчих дій, допитів учасників кримінального провадження, призначення та проведення експертизи тощо. Таким чином, захисник зазначив про бажання ОСОБА_4 надати показання у справі з обставин, що викладені у повідомленні йому про підозру.

Постановою старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 08 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 (вх. Т-75 від 24.01.2024) про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000821 від 29.11.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до пункту 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 93 КПК України ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Тобто право сторони захисту ініціювати проведення слідчих (розшукових) дій є абсолютним, але питання про доцільність та необхідність їх проведення вирішується слідчим та прокурором, шляхом винесення вмотивованої постанови в порядку вимог ст. 220 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Вимоги до змісту постанови слідчого визначені ч. 5 ст. 110 КПК України, в якій, зокрема, вказано, що в мотивувальній частині постанови повинні міститися відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу (п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України).

За результатами розгляду клопотання захисника ОСОБА_3 вх. № Т-75 від 24.01.2024 про проведення слідчих дій слідчий ОСОБА_5 виніс постанову від 08.02.2024 про відмову у задоволенні клопотання.

Прийняте рішення слідчий обґрунтував тим, що постановою слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 29.12.2021, погодженою прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000821 від 29.11.2019 зупинено, підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук. Слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області від 11.10.2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ч.5 ст.280 КПК України, після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного. Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 до цього часу переховується від органів досудового розслідування, його місцезнаходження на даний час невідоме, то підстави для зупинення досудового розслідування продовжують існувати, а проведення слідчих дій, про які просить захисник ОСОБА_3 не спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного, відтак, їх проведення після зупинення досудового розслідування не допускається. Також, слідчий у постанові прийшов до висновку, що в результаті проведення допиту підозрюваного ОСОБА_4 згідно глави 42 розділу ІХ КПК України не буде здобуто допустимих доказів, передбачених п.1-7 ч.1 ст.91 КПК України обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відтак, відомості, що вказували б на можливість досягнення мети цих слідчих дій відсутні.

Дослідивши у судовому засіданні постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту, слідчий суддя дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, слідчий виклав зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування, посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України, тобто постанова відповідає вимогам пункту 2 ч. 5 ст. 110 КПК України.

Перевіряючи обґрунтованість підстав для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 вх. № Т-75 від 24.01.2024 про проведення слідчих дій, слідчий суддя зазначає наступне.

Захисник ОСОБА_3 у своєму клопотанні від 24.01.2024 вказує на те, що ОСОБА_4 не ухиляється від слідства та суду, а з 2019 року не мешкає на території України та має постійне місце проживання за кордоном, а тому його допит щодо обставин висунутої йому підозри повинен бути проведений у порядку міжнародного співробітництва.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 42 КПК України підозрюваний має право давати показання з приводу підозри.

У оскаржуваній постанові слідчого зазначено, що слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області від 11.10.2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Варто зауважити, що однією із підстав за яких слідчий суддя надає дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є саме переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Тобто, підозрюваний може реалізувати своє право давати пояснення з приводу підозри, згідно із загальними правилами досудового розслідування, шляхом добровільного з`явлення до органу досудового розслідування.

У той же час, захисник ОСОБА_8 не вказує обставин, за яких його підзахисний є позбавленим можливості безпосередньо з`явитися до органу досудового розслідування та надати показання, також не надає доказів підтвердження обставин, які унеможливлюють його прибуття в Україну.

Слід також звернути увагу, що кримінальне процесуальне законодавство не покладає на орган досудового розслідування обов`язку проводити усі слідчі (розшукові) дії, які ініціює сторона захисту, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути неможливими, недоцільними, передчасними або ж перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржуване рішення слідчого, з урахуванням положень ч. 5 ст. 40 КПК України, є законним, обґрунтованим, винесеним у межах повноважень.

При цьому слідчий суддя керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні скарги захисника належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив :

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 08 лютого 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, винесену у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2019 року за № 0000821.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1