Справа № 487/3327/19
Провадження № 1-кп/487/81/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0001198 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, маючого середню освіту, який проходить військову службу, раніше не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторонни захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

26.03.2019 близько о 16.00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , побачив розташований у приміщенні кухні вказаного будинку на серванті мобільний телефон " Samsung" моделі "Galaxy JT" чорного кольору, вартістю 1300 грн., належний потерпілій ОСОБА_6 , після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_6 , та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон " Samsung" моделі "Galaxy JT" чорного кольору, належний потерпілій.

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України та визнає його винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України визнав.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який при безпосередньому допиті суду пояснив, що у березні 2019, перебуваючи в будинку своєї дівчини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив розташований у приміщенні кухні мобільний телефон " Samsung" чорного кольору. В подальшому викрав телефон та залишив місце події.

Протоколом огляду предмета від 08.04.2019, відповідно до якого слідчий СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 в приміщенні службового кабінету оглянув мобільний телефон "Samsung" імеі 1 НОМЕР_1 , імеі 2 НОМЕР_2 , серійний номер : НОМЕР_3 , та передав під розписку про відповідальне зберігання ОСОБА_6 .

Довідкою ФОП ОСОБА_8 відповідно до якої вартість мобільного телефону марки "Samsung" моделі "Duos" чорного кольору у справному стані бувший у користуванні, станом на 26.03.2019 становить 1300 грн.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, яким керувався суд.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків.

Обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за положеннями ч.1 ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК Українита приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно цієї постанови, відповідно до ст.50, ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 р., зазначав, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд, також враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України, згідно з якою юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує дані про його особу, який раніше не судимий, згідно довідки МОПЛ №1 МОР на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 не знаходився. Перебуває на обліку в МОНД з 2016, діагноз: РПП внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 визнав вину і щиро розкаявся.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, а саме штраф в розмірі 850 гривень ( відповідно до КК України в редакції 2427-VIII, 2531-VIII, 2628-VIII, станом на 01.01.2019).

Стосовно клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_3 від покарання в зв`язку з закінченням строків давності, суд зазначає наступне.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК); не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19) зробила висновок про те, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затриманням. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду, зокрема, п`ятнадцять років з часу вчинення злочину. Під ухиленням від слідства або суду як обставиною, що зупиняє перебіг строку давності, з погляду застосування ст. 49 КК України, розуміються будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, пов`язує зупинення строків давності з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) міститься висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі № 5-1кс15).

Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтися до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Так, 02.05.2019 з Миколаївської місцевої прокуратури №1 до Заводського районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001198 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження було призначено до підготовчого судового засідання. Однак, в зв`язку з неодноразовими неявками обвинуваченого до суду, та невиконання примусового приводу, 20.02.2020 ОСОБА_3 було оголошено у розшук.

14.04.2020 було проведено підготовче судове засідання у присутності обвинуваченого, та його захисника і призначено до судового розгляду.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 у судові засідання не з`являвся, причин неявки суду не повідомляв, привід правоохоронними органами не виконувався.

Ухвалами суду від 03.08.2020 та 07.02.2024 обвинувачений ОСОБА_3 оголошувався у розшук.

Таким чином ОСОБА_3 був обізнаний про існування кримінального провадження у судді, та не міг не розуміти, що зобов`язаний з`являтись до суду за викликом, перебувати в межах їх досяжності, що в нього виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак ухилився від таких обов`язків. В свою чергу такі дії ОСОБА_3 змусили правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на його розшук, встановлення місця проживання і затримання.

Враховуючи викладене суд вважає, що клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_3 від покарання, у зв`язку з закінченням строків давності задоволенню не підлягає.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, слід вирішити з урахуванням приписів ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2,7,368,369,373 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - "Samsung" імеі 1 НОМЕР_1, імеі 2 НОМЕР_2 , серійний номер : НОМЕР_3 , який передано під розписку про відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити у розпорядженні останньої.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1