Провадження №11-кп/801/632/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000152 від 13.05.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краснодон, Луганської області, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведенням, що вказані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим .

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 111 КК України у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави;

- за ч. 7 ст. 111-1 КК України у вигляді тринадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування будь-яких рівнів на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування будь-яких рівнів на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави Україна процесуальні витрати в сумі 7550,80 грн. у відшкодування вартості проведення судових експертиз.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області №127/23464/22 від 20.10.2022 скасовано.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

В період травня 2022 року, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася близько о 04:00 год. ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, маючи умисел на зайняття посади у правоохоронних органах окупаційної влади в м. Кремінна Луганської області, та реалізуючи його, перебуваючи у невстановленому населеному пункті, розташованому на окупованій території Луганської області, вступив в злочинну змову з невстановленими представниками окупаційних військ російської федерації та так званої «лнр», та в порушення вимог Конституції та Законів України, добровільно, умисно погодився на заняття посади в правоохоронному органі окупаційної влади в м. Кремінна Луганської області.

В подальшому, ОСОБА_7 , на початку травня 2022 року, будучи громадянином України, перебуваючи на території м. Кремінна Луганської області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, у взаємодії з невстановленими представниками окупаційної адміністрації та незаконних збройних формувань так званої «лнр», умисно, добровільно, зайняв посаду «керівника прокуратури Кремінського району луганської народної республіки», тобто зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який, в подальшому продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 та №573/2022 від 12.08.2022, тобто в умовах воєнного стану, після тимчасової окупації представниками рф та учасниками терористичної організації «лнр» території України, а саме, АДРЕСА_1 , з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України надавав представникам іноземної держави допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, чим вчинив державну зраду, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії проти України, метою якої є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, достовірно знаючи про введення у відповідності до чинного законодавства на території України воєнного стану, маючи прямий умисел на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, а також з метою переслідування своїх особистих інтересів та вигоди, на початку травня 2022 року, після зайняття посади так званого «керівника прокуратури Кремінського району луганської народної республіки», в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території за посередництва та політичної, силової, фінансової підтримки представників спецслужб рф, зс рф та терористичної організації «лнр», вчинив дії щодо надання представникам іноземної держави спецслужбам рф та зс рф, допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом реалізації ним всупереч ст. 131-1 Конституції України та ст. ст. 1, 7, 15, 16, 19 Закону України «Про прокуратуру» повноважень прокурора на території України, не будучи при цьому прокурором у системі прокуратури України, а також здійснення повноважень прокурора в системі нелегітимних органів влади, створених представниками спецслужб рф на тимчасово окупованих територіях України.

В подальшому, всередині травня 2022 року, ОСОБА_7 , як так званий керівник прокуратури Кремінського району луганської народної республіки, приїздив у м. Кремінна для проведення особистої виїзної зустрічі із місцевим населенням, надання роз`яснень з питань соціального та пенсійного забезпечення, роздачі гуманітарної допомоги мешканцям м. Кремінного Луганської області.

Крім того, 13.05.2022, ОСОБА_7 , як так званий керівник прокуратури Кремінського району луганської народної республіки провів прес-конференцію, під час якої зазначив, що так звана прокуратура Кремінського району здійснює свою діяльність у відповідності до конституції «лнр» та закону «лнр» «про прокуратуру лнр», з метою забезпечення верховенства права, законності, захисту прав та свобод людини і громадянина, а також охоронюваних законом інтересів суспільства та держави.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_7 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії проти України, метою якої є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, на допомогу іноземній державі, російській федерації, в проведенні підривної діяльності проти України, вчинив умисні дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що надані стороною обвинувачення докази, а саме протокол огляду від 03.06.2022 року, 04.06.2022 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2022 року за участі свідка ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2022 року за участі свідка ОСОБА_10 , висновок № 87 від 07.07.2022 року за результатами проведення портретної експертизи, не є належними доказами, покази свідка ОСОБА_10 , протоколи огляду інформації з відеозаписами не доводять, що саме обвинувачений ОСОБА_7 обійняв посаду керівника незаконно створеного правоохоронного органу окупаційної влади «прокуратури Кремінського району лнр».

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.7

ст. 111-1 України не надано.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, вирок суду залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Судовий розгляд кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_6 , яка була забезпечена державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області на стадії досудового розслідування і обізнана з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченого.

Отже, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_7 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 46, ст. 42, п. 8 ч. 2 ст. 51 та ч. 2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

3 цього приводу Комітетом Міністрів Ради Європи також надано Рекомендації № R (87) 18 від 17.09.1987 «Про спрощення кримінального судочинства», згідно ч. 3 п. б розділу III яких держави-члени повинні розглянути питання про надання своїм судам можливості, хоча б у випадках нетяжких злочинів та з урахуванням можливої міри покарання, слухати справи та виносити за ними рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що його було належним чином поінформовано про дату слухань та про його право мати адвоката чи іншу особу, яка представляє його інтереси.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п. 30).

При цьому, інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст. 138 цього Кодексу (ч. 3 ст. 400 КПК України).

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч передбачених ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність, законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

Приймаючи рішення, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції проаналізував показання свідка ОСОБА_11 з іншими доказами, а саме: протоколом огляду від 03.06.2022, об`єктом огляду якого є інформація, яка розміщена на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 де виявлено публікацію з відеозаписом ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого встановлено, що 13.05.2022 розпочала свою діяльність прокуратура Кремінського району луганської народної республіки, яка у своїй діяльності керується конституцією лнр та законами лнр "про прокуратуру лнр".

- протоколом огляду від 04.06.2022, об`єктом огляду якого є інформація, яка розміщена у відкритій мережі Інтернет на ресурсі « ОСОБА_12 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 виявлено публікацію з відеозаписом на якому зафіксовано звернення особи чоловічої статті до громадян, який сидить за столом на фоні прапорів рф та т.зв «лнр» та повідомляє, про початок роботи прокуратури Кремінського района луганської народної республіки.

- висновком експерта №87 від 07.07.2022, за результатами проведення портретної експертизи, відповідно до якого: Зображення особи чоловічої статі, що міститься у відеофайлі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » при показниках індикатора відліку часу програми відеовідтворення (відеоплеєра) у період: 00:00:05 00:01:05 (а саме чоловік, який одягнутий в зелений светр та зелену футболку, сидить за столом на фоні прапорів РФ та т.зв. «ЛНР» та повідомляє про початок роботи прокуратури Кремінського района ЛНР), придатне для проведення портретного ідентифікаційного дослідження за ознаками зовнішності. У відеофайлі з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » при показниках індикатора відліку часу програми відеовідтворення (відеоплеєра) у період: 00:00:05 - 00:01:05 ( а саме чоловік, який одягнутий в зелений светр та зелену футболку, сидить за столом на фоні прапорів рф та т.зв. «ЛНР» та повідомляє про початок роботи прокуратури Кремінського района ЛНР) та на фотозображенні (його електронної копії) громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що міститься в електронному файлі з назвою: «Запит та відповідь УДМС з фото Шаталова.pdf», наданому на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 , за сукупністю зовнішніх ознак обличчя, впізнала особу зображену на фотознімку під №4 ОСОБА_7 , оскільки бачила цю особу раніше при природному освітлені під час особистої зустрічі в середині травня 2022 року, а згодом бачила дану особу під час надання ним інтерв`ю в мережі Інтернет на одному із сайтів лнр. Згідно довідки до протоколу на фото №4 зображений ОСОБА_7 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 , за сукупністю зовнішніх ознак обличчя, впізнав особу зображену на фотознімку під №1 ОСОБА_7 , оскільки бачив цю особу раніше при природному освітлені під час особистої зустрічі в середині травня 2022 року, а згодом бачив дану особу під час надання ним інтерв`ю в мережі Інтернет на одному із сайтів лнр. Згідно довідки до протоколу на фото №1 зображений ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 допитаний судом в дотримання вимог ст. 65 КПК України давав пояснення про обставини, відомі йому, що проживав у АДРЕСА_1 та перебував там декілька днів під час окупації, він особисто був присутній та чув, як ОСОБА_7 повідомляв, шо у разі необхідності до нього можна звертатися за допомогою, при цьому представлявся новопризначеним прокурором м. Кремінна.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Приписами ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК України.

Покази свідка узгоджуються з висновком №87 від 07.07.2022, згідно якого за результатами проведення портретної експертизи чоловік, який сидить за столом на фоні прапорів рф та т.зв «лнр» та зазначає про початок роботи прокуратури Кремінського района ЛНР це громадянин ОСОБА_7 , з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, іншими доказами та є беззаперечним доказом невимушеності поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , якого свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 бачили раніше при природному освітлені під час особистої зустрічі в середині травня 2022 року, а згодом бачили дану особу під час надання ним інтерв`ю в мережі Інтернет на одному із сайтів лнр.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками відповідають вимогам ст. 228 КПК України, підстави ставити їх допустимість під сумнів відсутні.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції не знаходить, оскільки вказані докази отримані з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами.

Суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України: надання представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану; ч. 7 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки судом беззаперечно встановлено , що ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу зайняв посаду "керівника прокуратури Кремінського району луганської народної републіки" в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території та здійснював повноваження прокурора в системі нелегітимних органів влади , створених представниками спецслужб рф на тимчасово окупованих територіях України.

Рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України, на думку апеляційного суду, в дотримання вимог ст. 370 КПК України є законним, належним чином вмотивованим та обгрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для закриття кримінального провадження за недоведеністю вини ОСОБА_7

Підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія ухвали буде опублікувана в газеті «Урядовий кур`єр».

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4