Справа № 199/4463/24
ВИРОК

іменем України

10.06.2024 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000325 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2024, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого і проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю третьої групи,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.4 ст.185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , 15 березня 2024 року, приблизно о 15:00 годині, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , запропонував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 придбати за 400 гривень належний ОСОБА_3 . повербанк, на що ОСОБА_5 погодився та пішов додому, щоб взяти свій мобільний телефон та розрахуватися за вищевказаний повербанк шляхом переказу грошових коштів на банківську платіжну картку з мобільного додатку «Приват24».

В подальшому, вийшовши зі свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5 на своєму мобільному телефоні марки Хіаоmі (серійний номер НОМЕР_1 ) ввів пароль та здійснив вхід у мобільний додаток «Приват24», отримавши доступ до своєї банківської платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , та передав свій мобільний телефон ОСОБА_3 , щоб той самостійно ввів номер своєї банківської платіжної картки та переказав грошові кошти у сумі 400 гривень за павербанк, через додаток «Приват24» з банківської платіжної картки ОСОБА_5 АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на картку ОСОБА_3 , що останній і зробив та продовжив тримати, належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки Хіаоmі (серійний номер НОМЕР_1 ) з відкритим мобільним додатком «Приват24».

В цей час, у ОСОБА_3 , який помітивши, що ОСОБА_5 знаходиться в стані сильного алкогольного сп?яніння, раптово виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів у сумі 7000 гривень, які належали ОСОБА_5 та знаходились на належній йому банківській платіжній картці АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 .

Після чого, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про те, що 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022, у зв?язку з військовою агресією Російської федерації, на території України введено воєнний стан, який у подальшому, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024, строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 14.02.2024 продовжено строком на 90 діб, приступив до реалізації вищевказаного злочинного умислу.

Реалізуючи свій протиправний злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , приблизно о 15 годині 34 хвилини, перебуваючи поряд з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , який через стан сильного алкогольного сп?яніння не усвідомлював характер та значення дій ОСОБА_3 , переконавшись, що останній не спостерігає за його діями і вони є таємними для ОСОБА_5 , тримаючи в руках мобільний телефон ОСОБА_5 , який перед цим самостійно здійснив вхід в мобільний додаток «Приват24» та надав доступ до своєї банківської платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 переказав на свою банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 грошові кошти у сумі 7000 гривень.

Після чого, доводячи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану до кінця, 15.03.2024, о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 повернув мобільний телефон ОСОБА_6 та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись в подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 7000 гривень на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 7000 гривень 00 копійок.

Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.

Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. ОСОБА_3 суду пояснив, що він дійсно 15.03.2024 приблизно о 15:00 годин, перебував біля зупинки громадського транспорту, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , де запропонував ОСОБА_5 придбати за 400 гривень повербанк, на що ОСОБА_5 погодився. Після чого, ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон, щоб той самостійно переказав грошові кошти за павербанк. Так, ОСОБА_3 , отримавши доступ до банківської платіжної картки ОСОБА_5 переказав грошові кошти у сумі 400 гривень та продовжив тримати мобільний телефон ОСОБА_5 і переказав знову на свою банківську картку грошові кошти у сумі 7000 грн. Після чого, повернув мобільний телефон та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ОСОБА_3 , просив суд суворо не карати, врахувати щиросердне каяття.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, 18.03.2024 до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся гр. ОСОБА_5 та просив вжити заходи до маловідомого чоловіка, який шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами у розмірі 7000 грн.

Згідно протоколу огляду та фото таблицею до нього від 24.04.2024 року проводився огляд мобільного телефону марки Xiaomi imеi1: НОМЕР_4 , іmеi2: НОМЕР_5 , серійний номер: НОМЕР_6 золотистого кольору в чорному чохлі, наданого потерпілим ОСОБА_5 та мобільного додатку «Приват24», у відповідності до якого, 15.03.2024 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 414,04 грн. та 7246,24 на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно виписки по руху коштів по картці НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ) яка належить ОСОБА_5 , 15.03.2024 було здійснено переказ грошових кошті у сумі 414,04 грн. та 7246,24 на ім`я ОСОБА_3 .

У відповідності до постанови про визнання речовим доказом від 24.04.2024 року, в якості речового доказу визнано виписку по руху коштів з картки потерпілого ОСОБА_5 від 15.03.2024, яка зберігається в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.04.2024, потерпілий ОСОБА_5 у присутності двох понятих, впізнав під фотознімком № 1, на якому зображений ОСОБА_3 , як особу, якій 15.03.2024 ОСОБА_5 надав свій мобільний телефон та на наступний день виявив списання грошових коштів у сумі 7000 грн.

Згідно виписки по руху коштів по картці № НОМЕР_9 ( НОМЕР_10 ), яка належить ОСОБА_3 , 15.03.2024 зафіксовано надходження грошових коштів від ОСОБА_5 у сумі 400 грн. та 7000 грн.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 28.05.2024 року, в якості речового доказу визнано виписку по руху коштів з картки ОСОБА_3 .

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_3 визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винного особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, в ході судового розгляду, судом не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, офіційно не працевлаштований, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, є особою з інвалідністю третьої групи безстроково (поранення пов`язано із захистом Батьківщини).

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

Вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, позицію потерпілого, який у своїй заяві просив призначити покарання на розсуд суду, обвинувачений просив суворо не карати, також суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із наведеним, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування покарання та прийшов до висновку про звільнення від відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, враховуючи обставини саме даного кримінального провадження, призначення покарання без застосування положень ст.ст. 75,76 КК України, буде досить суворим, та становити надмірний тягар для ОСОБА_3 .

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого судді від 31.05.2024 року у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили слід залишити колишнім.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: виписку по руху коштів по картці НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ) яка належить ОСОБА_5 та виписку по руху коштів по картці № НОМЕР_9 ( НОМЕР_10 ), яка належить ОСОБА_3 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7