ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1553/24 Справа № 192/390/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що основна мета призначеного ОСОБА_7 судом покарання на даному етапі його відбування не досягнута, відшкодування збитків засуджений відкладає на майбутнє, щирого каяття у вчиненому не виявляє, при цьому враховуючи особу засудженого в цілому суд дійшов висновку, що позитивні зміни в його особистості не є усталеними, є ситуативними, призначене судом покарання ОСОБА_7 сприймає не як належну міру відповідальності за вчинене. За наведених вище обставин у їх сукупності суд не вважає поведінку ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання сумлінною, на думку суду формальна сумлінність поведінки засудженого викликана не щирістю змін його особистості, а самим лише прагненням до заохочення.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що не має стягнень, має 9 заохочень, характеризується позитивно, дотримується встановленого установою порядку відбування покарання, бере участь у роботах з благоустрою установи, приймає участь у виховних заходах, постійно займається духовним та фізичним розвитком, підтримує зв`язки з рідними, вину у скоєному визнає.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» та звільнити засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд безпідставно врахував стягнення, які засуджений отримав у 2022 році, оскільки останні у встановленому законом порядку вже зняті. Вказує, що суд необгрунтовано врахував, що засуджений не виконав зобов`язання за виконавчим листом. Звертає увагу, що засуджений вже погасив заборгованість у сумі 4 216,51 грн. за іншими виконавчими листами та позитивно налаштований на відшкодування заборгованості в подальшому. Зазначає, що засуджений відбув більше 2/3 частини покарання, до праці ставиться сумлінно, режиму утримання дотримується свідомо, має 9 заохочень, порушень режиму не допускав, фактично працює протягом усього строку відбування покарання, постійно залучається до робіт з благоустрою установи, провину визнає в повному обсязі.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги засудженого та сторони обвинувачення, просив їх задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установа відбування покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування засудженим покарання 13 вересня 2019 року.

Кінець строку відбування засудженим покарання 13 вересня 2024 року.

Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на засудженого ОСОБА_7 останній в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 16 вересня 2019 року.

В державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)» ОСОБА_7 знаходиться з 05 листопада 2020 року та за час відбування покарання має 9 заохочень, мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, працевлаштований днювальним штабів установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Підготовка до звільнення.

Крім того, з досліджених матеріалів особової справи, наданих копій документів та пояснень засудженого судом першої інстанції було встановлено, що засуджений не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, які на думку суду, формують у засуджених під час відбування покарання основу для позитивних змін особистості та готує їх до правослухняної та самокерованої свідомої поведінки після звільнення.

Судом враховано, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим постановою начальника державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)»від 28 квітня 2023 року його на підставі ст. 101 КВК України було переведено до дільниці соціальної реабілітації.

Крім того, судом взято до уваги, що згідно з дослідженої ним довідки про заробітну плату засуджений ОСОБА_7 з червня 2023 року отримує заробітну плату, яка з липня 2023 року становить 3 350 грн., при цьому засуджений, маючи не виконане зобов`язання за виконавчим листом у розмірі 5 670,92 грн., не вчиняє жодних заходів, спрямованих на відшкодування заборгованості, враховуючи відсутність наполегливості у відшкодуванні матеріальних збитків, нанесених злочином, за яке відбуває покарання, перебуваючи в установі, в якій отримує дохід.

Судом першої інстанції також було проаналізовано поведінку та характеристику ОСОБА_7 за весь період відбуття ним покарання та за наявними у матеріалах особової справи характеристиками до його переведення до дільниці соціальної реабілітації ОСОБА_7 посередньо ставився до праці, безвідповідально ставився до виконання робіт з благоустрою установи та суспільної необхідності в них не вбачав.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що праця ОСОБА_7 та сумлінне ставлення до неї були предметом розгляду адміністрації, у зв`язку з чим засуджений був неодноразово заохочений. При цьому суд також взяв до уваги той факт, що до ОСОБА_7 було застосовано стягнення, яке 02 квітня 2022 року було знято заохоченням, що у сукупності не може оцінюватись судом як сумлінна поведінка протягом всього строку відбування покарання та що свідчить про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення.

Судом також було враховано особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі за аналогічні корисливі злочини проти власності, неодноразово до нього застосовувалось умовно-дострокове звільнення, однак засуджений всеодно продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.

Судом першої інстанції також взято до уваги, що згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 має середній ризик.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на вказані обставини та особу засудженого не можна поведінку останнього за весь період відбування покарання визнати сумлінною та останній на даний час не довів свого виправлення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки той факт, що засуджений стягнень не має, має 9 заохочень, дотримується встановлених в установі правил поведінки та розпорядку, працевлаштований в установі, бере участь у роботах з благоустрою установи, приймає участь у виховних заходах та у роботі самодіяльних організацій, ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Той факт, що у засудженого відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано відомостей, які б містили оцінку державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» поведінки засудженого за час весь час відбування покарання як позитивної.

Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи засудженого та прокурора про упереджене ставлення до ОСОБА_7 суду є безпідставними, як і твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене доводи засудженого та прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності клопотання засудженого, а також не свідчать про доведення ним свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4