Справа № 308/5105/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, у якому просить накласти арешт на речі, які були вилучені в ході обшуку транспортного засобу марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме : довіреність від 01.03.2024 щодо управління та розпорядження ТЗ Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , транспортний засіб марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 .

Клопотання надійшло на адресу суду 21.03.2024 року поштовими засобами зв`язку. Згідно відмітки на поштовому конверті клопотання здано на пошту 19.03.2024 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше 01 лютого 2024 року у невстановленому місці, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей, з метою їх сексуальної експлуатації, заздалегідь знаючи та розуміючи, що вказані дії є незаконними та несуть за собою кримінальну відповідальність, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини - особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вступив у попередню змову з іншими невстановленими особами, з метою вчинення особливо тяжких злочинів, які полягали у вербуванні осіб жіночої статі на території Закарпатської області, їх переміщенні за кордон до Королівства Камбоджа, з метою сексуальної експлуатації у формі надання сексуальних послуг.

Так, 01 лютого 2024 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно за попередньою змовою з невстановленою особою, реалізовуючи умисел, направлений на вербування людини, вчинене з метою експлуатації, за допомогою мобільного зв`язку, запропонував ОСОБА_5 високооплачувану роботу за кордоном, та запропонував зустрітися для обговорення інших деталей щодо даної роботи.

03 лютого 2024 року близько 11 години 00 хвилин близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_4 , реалізовуючи свій умисел направлений на вербування, зустрівся за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 , де знаючи, що остання перебуває у скрутному матеріальному становищі, здійснював переконання щодо доцільності та вигідності заняття проституцією на території країн Азії, гарантував гідні умови проживання, харчування, дотримання прав та інтересів, їх охорону та високу заробітню плату та вмовив її при наступній зустрічі прибути разом з ОСОБА_6 .

Після чого, 21 лютого 2024 року близько 15 години 10 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи свій умисел направлений на вербування, зустрівся за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 де продовжував запевняти останніх про гідні умови праці, забезпечення безкоштовного переміщення та оплати авіаквитків. ОСОБА_4 надав вказівку останнім надіслати йому особисті фотографії в одязі і в купальнику та заповнити анкету про ріст, вагу, сімейний стан, кількість дітей, володіння мовами, дату закінчення строку дії паспорта, з якої країни можуть здійснювати виліт на літаку та дату можливого виліту.

Після чого 28 лютого 2024 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи свій умисел направлений на вербування, зустрівся за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 де почав демонструвати на своєму мобільному телефоні останнім відеозаписи та фотографії з нібито місця роботи, а саме: готельні номера для проживання, меню харчування, місця надання послуг сексуального характеру тощо, та запевнив, що її чекають гарні апартаменти, умови проживання, а її клієнтами будуть порядні люди, у зв`язку з чим остання буде почувати себе у повній безпеці. Тоді ж ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть працювати в Королівстві Камбоджа, однак для цього йому необхідно надіслати скан-копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон, для подальшого виготовлення візи.

Так, 03 березня 2024 року близько 18 години 20 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 аудіо-повідомлення, в якому пояснив, що відповідальність за поїздку він залишає за собою, тим самим запевнив потерпілу ОСОБА_6 в безпеці вищевказаної праці.

Для того, щоб ОСОБА_6 виявила бажання виїхати на роботу за кордон ОСОБА_4 повідомляв інформацію про можливість хорошого, без проблемного і забезпеченого життя, якого можна легко досягнути заробляючи значні суми грошей, працюючи повією за кордоном, таким чином впливав на її свідомість, намагаючись викликати у неї інтерес до зайняття проституцією та отримати від ОСОБА_6 згоду на таку діяльність, тобто вербував її для експлуатації у сфері надання оплатних сексуальних послуг у Королівстві Камбоджа.

Після чого, 05 березня 2024 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 аудіо-повідомлення, в якому знову наголосив, що йому необхідно скан-копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, для подальшого виготовлення візи та необхідність надати фотографії потерпілої ОСОБА_6 .

Так, 11 березня 2024 року близько 11 години 16 хвилин, після отримання вищезазначеного, ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 електронний документ, який являється візою в Королівство Камбоджу (Kingdom of Cambodia).

Того ж дня близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 аудіо-повідомлення, в якому пояснив, що вже придбав авіаквиток на 18.03.2024 до Королівства Камбоджа та наголосив на тому, що ОСОБА_6 в такому разі вже повинна здійснити поїздку, так як всі необхідні документи готові.

Після цього, 14 березня 2024 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 електронний документ, який являється авіаквитком на літак до Королівства Камбоджа, тим самим забезпечив можливість переміщення потерпілої за кордон з метою сексуальної експлуатації та надав вказівку роздрукувати його. Тоді ОСОБА_4 . повідомив потерпілій ОСОБА_6 про те, що в період часу з 01 години 00 хвилин по 03 годину 00 хвилин 18 березня 2024 року він приїде на власному автомобілі до м. Ужгород, де зустрінеться з нею та здійснить її переміщення через державний кордон України, забезпечить її вчасне прибуття до аеропорту в м. Відень де передасть її невстановленій особі, для подальшого виліту в Королівство Камбоджа.

Після цього, реалізуючи всій протиправний умисел, спрямований на переміщення людини та передання третім особам з метою експлуатації 18 березня 2024 року близько 02 години 12 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 за допомогою автомобіля марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 запросив ОСОБА_6 до автомобіля та цього ж дня близько 08 години 25 хвилин здійснив виїзд через КПП «Косино», що за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_6 де був затриманий працівниками поліції.

18.03.2024 був проведений обшук автомобіля марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено: довіреність від 01.03.2024 щодо управління та розпорядження ТЗ Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , яку упаковано до спец. пакету PSP3062524, транспортний засіб марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , який було поміщено до спец. майданчику ГУНП в Закарпатській області в м. Мукачево.

Прокурор зазначає, що вилучений транспортний засіб має значення для кримінального провадження, а також для встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування. За допомогою даного автомобіля Ковач Габор 18.03.2024 здійснив виїзд через КПП «Косино», що за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_6 .

Прокурор вказує, що відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, зокрема, допускається з метою: забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду клопотання. При цьому, подав заяву, згідно якої просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду поданого клопотання повідомлена належним чином. При цьому, 22.03.2024 року через канцелярію суду представник власника майна адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на клопотання про арешт майна, згідно якого зазначає, що ОСОБА_7 придбала вищевказаний транспортний засіб "Renault" моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_2 для надання транспортного засобу в оренду з можливістю в майбутньому заробляти кошти на утримання своєї сім`ї виключно у в межах чинного законодавства. Щодо здійснення протиправної діяльності громадянином Угорщини - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 нічого відомо не було. Ковач Габор скориставшись довірливим відношенням ОСОБА_7 пообіцявши їй кошти за оренду вищевказаного транспортного засобу взяв його в оренду для використання в особистих цілях, як він їй повідомив. Органом досудового розслідування жодним чином не наведено підстави про те, яким саме чином транспортний засіб "Renault" моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_3 на арешті якого наполягає прокурор має подальше значення в досудовому розслідуванні вищевказаного кримінального правопорушення. Зазначає, що у відповідності до санкції ч.2 ст.149 КК України - даний транспортний засіб "Renault" моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_4 не є об`єктом конфіскації, адже є власністю третьої особи відмінної від особи котра вчинила кримінальне правопорушення. Власником даного транспортного засобу є громадянка ОСОБА_7 , котра намірена надавати даний транспортний засіб в оренду для отримання коштів на утримання своєї сім`ї. В даному випадку враховуючи всі обставини справи обмеження права власності, користування чи розпорядження транспортним засобом порушують принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності Власника, а наслідки будуть крайньо негативними так як обмежать його у здійсненні отриманню прибутків, сплати податків до держбюджету тощо. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб "Renault" моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_5 .

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям учасників судового провадження фіксування кримінального провадження в суді технічними засобами не здійснювалося.

Згідно ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно змісту ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Із долученого до матеріалів клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000503 від 07.02.2024 року слідує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато за фактом того, що громадянин України ОСОБА_10 у змові із громадянином ОСОБА_11 разом з іншими невстановленими особами вчиняють дії пов`язані з торгівлею людьми, зокрема громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вербують двох мешканок міста Ужгород ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з подальшим вивозом їх до країн Європейського Союзу з метою сексуальної експлуатації.

Згідно протоколу обшуку від 18.03.2024 року слідує, що огляд був проведений слідчим СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_14 . Об`єктом обшуку був автомобіль марки «Renault» моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході обшуку виявлено та вилучено довіреність від 01.03.2024 щодо управління та розпорядження ТЗ Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , яку упаковано до спец. пакету PSP3062524, транспортний засіб марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , який було поміщено до спец. майданчику ГУНП в Закарпатській області в м. Мукачево.

Постановою старшого СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 18.03.2023 року вказані вище вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000503 від 07.02.2024 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 транспортний засіб марки «Renault» моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Внесене прокурором в межах кримінального провадження №0000503 від 07.02.2024 року клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно подано у визначений КПК України строк.

Частиною 10 ст.170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Метою поданого клопотання про арешт майна прокурор визначив збереження речових доказів, у відповідності до п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

В ч.2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів клопотання досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 149 КК України.

Частиною 2 ст.149 КК України передбачено відповідальність за торгівлю людиною, а так само вербування, переміщення, переховування, передача або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням примусу, викрадення, обману, шантажу, матеріальної чи іншої залежності потерпілого, його уразливого стану або підкупу третьої особи, яка контролює потерпілого, для отримання згоди на його експлуатацію, вчинені щодо неповнолітнього або щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, або поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого чи його близьких, або з погрозою застосування такого насильства.

Обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

Слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведено, що майно, на яке прокурор просять накласти арешт, має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, та що вказані речі відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України для визнання їх речовими доказами. Вказане майно, в розумінні диспозиції ч. 2 ст. 149 КК України не є предметом вчинення вказаного кримінального правопорушення, крім того прокурором не наведено достатнього обґрунтування того, яким чином вказане майно може бути використане як доказ, для встановлення обставин вчинених кримінального правопорушення в межах вказаного кримінального провадження.

Як слідує із долучених до клопотання матеріалів 18 березня 2024 року близько 02 години 12 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 за допомогою автомобіля марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 запросив ОСОБА_6 до автомобіля та цього ж дня близько 08 години 25 хвилин здійснив виїзд через КПП «Косино», що за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_6 де був затриманий працівниками поліції.

У клопотанні не зазначено які слідчі дії необхідно проводити у кримінальному провадженні з майном, на яке прокурор просить накласти арешт.

Також, прокурор не конкретизує, які саме сліди злочину зберіг на собі зазначений автомобіль та довіреність, та наявність яких саме обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, передбачені статтею 91 КПК України, прокурор буде доказувати за допомогою цього речового доказу.

Крім того, індивідуальні характеристики автомобіля з використанням якого фігурант перевозив потерпілих зафіксовані в протоколі обшуку, відповідно цей елемент об`єктивної сторони (перевезення за допомогою автомобіля) може бути доведений на підставі відповідного процесуального документу протоколу обшуку.

Крім цього, автомобіль та довіреність не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 149 КК України, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на речі, які були вилучені в ході обшуку транспортного засобу марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: довіреність від 01.03.2024 щодо управління та розпорядження ТЗ Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , транспортний засіб марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою забезпечення збереження речового доказу, так як стороною обвинувачення не доведено, яке доказове значення у кримінальному провадженні має вказане майно.

Сама лише констатація факту, що вказане майно має значення речових доказів не є достатнім мотивом для висновку, що вони підтверджують відповідні факти та обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку накладення арешту на майно не буде відповідати розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Необхідності накладення арешту на вказане майно з інших підстав, ніж забезпечення збереження речових, доказів прокурор у клопотанні не зазначав.

Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, доводи клопотання про арешт майна слідчий суддя вважає необґрунтованими, а правові підстави для його застосування недоведеними, у зв`язку із чим приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст.ст. 169, 170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про арешт майна,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1