Справа № 361/5509/24
Провадження № 1-кс/361/1150/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Бровари

Слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001502 від 03 червня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,-

встановив:

06 червня 2024 року до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області поштовим зв`язком надійшло клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 від 04 червня 2024 року, з якого вбачається, що слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001502 від 03 червня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Із клопотання вбачається, що близько 08 год. 50 хв. 03 червня 2024 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі колишньої співмешканки ОСОБА_6 , на автомобілі марки «Hyundai» моделі «i10» р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 прибули до другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 . По прибуттю ОСОБА_5 зайшов до квартири АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою, де мешкає ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в цей час залишився чекати в автомобілі. У помешканні ОСОБА_5 , реалізуючи протиправний намір, діючи умисно, з метою незаконного позбавлення волі потерпілої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, з метою залякування ОСОБА_6 , щоб викликати в неї почуття страху, пригніченості, приниження, зламання її фізичного та морального опору, наніс рукою удар в область голови потерпілої, яка в цей час відпочивала на ліжку в своїй кімнаті. Після цього ОСОБА_5 однією рукою взяв ОСОБА_6 за волосся та потягнув до ванної кімнати, під час чого завдавав неодноразові удари вільною рукою й ногами та у ванній кімнаті ударив її головою об ванну. Після вчинення зазначених дій ОСОБА_5 , застосовуючи силу та продовжуючи вчиняти протиправні дії щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_6 , тримаючи її за волосся, витягнув її на вулицю та затягнув до вищевказаного автомобіля, хоча потерпіла чинила супротив і намагалась вирватися. В транспортному засобі ОСОБА_6 почала кликати на допомогу, натомість ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, разом із ОСОБА_5 доставили потерпілу за адресою: АДРЕСА_3 , де вдвох вивели її з автомобіля, попередньо одягнувши на голову кофту з метою обмеження орієнтування в просторі, завели до квартири АДРЕСА_4 , де продовжували незаконно утримувати проти волі, без надання медичної допомоги, до приїзду працівників поліції.

У ході огляду транспортного засобу належний згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ОСОБА_7 автомобіль марки «Hyundai» моделі «i10» р.н. НОМЕР_1 вилучено та направлено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_5 .

Постановою від 03 червня 2024 року автомобіль марки «Hyundai» моделі «i10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0001502 від 03 червня 2024 року.

Враховуючи, що вилучений транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, є знаряддям, засобом вчинення кримінального правопорушення, оскільки на його кузові наявні сліди вчинення, що можуть бути використані як доказ фактів і обставин, що встановлюються, уповноважена особа 04 червня 2024 року поштовим зв`язком звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в порядку ст. 170 КПК України.

Прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , власник майна ОСОБА_7 , будучи повідомленими про день і час розгляду клопотання, до суду не з`явились, при цьому від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності. Неприбуття прокурора та власника майна, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання та зумовлює його розгляд без фіксування за допомогою технічних засобів за правилами ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у межах якого було подано клопотання, та дослідивши інші документи, якими прокурор обґрунтовував клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Метою застосування арешту майна є виключно запобігання можливості його зникнення для доказування злочину, при цьому прокурором не обґрунтовано корисність арешту автомобіля марки «Hyundai» моделі «i10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для доказування обставин у кримінальному провадженні № 0001502 від 03 червня 2024 року.

Крім того, клопотання та долучені до нього матеріали не містять документів на підтвердження належності вилученого транспортного засобу ОСОБА_7 , а також належних доказів правових підстав вилучення майна із зазначенням які саме сліди вчинення кримінального правопорушення він містить на собі.

Враховуючи, що вказане в клопотанні тимчасово вилучене майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у клопотанні й долучених до нього матеріалах не доведено необхідності його арешту, у слідчого судді відсутні правові підстави для задоволення клопотання, як і причини обмежувати власника правом розпоряджатися ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова в задоволенні клопотання про арешт майна зумовлює негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001502 від 03 червня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, відмовити.

Копії ухвали направити прокурору, власнику майна ОСОБА_7 не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Прокурору про виконання судового рішення невідкладно письмово повідомити слідчому судді.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційні скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1