ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/201/24 Справа № 705/3702/23 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 27.10.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000859 від 1.06.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ладижинка Умансь-

кого р-ну Черкаської обл., українець, гро-

мадянин України, має вищу освіту, одру-

жений, має на утриманні неповнолітньо-

го сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

раніше судимий 19.06.2023 р. Уманським

міськрайсудом Черкаської обл. за ч. 1 ст.

125 КК України до штрафу 850 грн., ч. 2

ст. 125 КК України до 1 року 6 місяців

обмеження, ст. 75 КК України іспитовий

строк 1 рік; ухвалою Черкаського апеля-

ційного суду від 4.10.2023 р. вирок змі-

нено та ОСОБА_8 вважається засудже-

ним за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу

850 грн., за ч. 2 ст. 125 КК України до

1 року 6 місяців обмеження волі, ст. 75

КК України іспитовий строк 1 рік, не працює, пенсіонер по інвалідності,

проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання згідно вимог ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів до призначеного покарання, зараховано не відбуте покарання за ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. та остаточно призначено до відбуття 4 роки позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання ОСОБА_8 у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., вирішено виконувати самостійно.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р., якою вирок Уманського міськрайсуду Черкаської обл. змінено та ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік, вирішено виконувати самостійно.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 16.05.2023 р. о 18 год. 23 хв. ОСОБА_8 , в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., який затверджено ЗУ № 2102-ІХ від 24.02.2022 р. та продовженого відповідними Указами Президента України, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи неподалік котеджного містечка «Riverside», яке розташоване по АДРЕСА_2 , відкрито заволодів спортивним велосипедом марки «Maxbike» сірого кольору, який перебував в ОСОБА_11 , який вирвав в останнього з рук, ринкова вартість якого, згідно висновку експерта СЕ-19/124-23/6869-ТВ від 22.06.2023 р. станом на 16.05.2023 р. становила 6236 грн. 00 коп., після чого залишив місце вчинення злочину, забравши вказаний велосипед з собою та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі, призначеного за ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р., більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання ОСОБА_8 у виді штрафу виконувати самостійно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок щодо ОСОБА_8 є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Призначене покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, на думку сторони захисту, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм розміром та є явно несправедливим через його суворість.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. До обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання належать: визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, є інвалідом III групи, проживає разом з родиною та має на утриманні неповнолітню дитину. На обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. З урахуванням усіх характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі із застосуванням статті 75 КК України.

Крім того, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 судом не в повній мірі було дотримано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якої за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Тобто, в даному випадку ухвала Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. на підставі ч. 3 ст. 72 КК України лише в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., повинна виконуватися самостійно, а інші види покарань підлягають складанню.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати засудженим ОСОБА_8 до покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.06.2023 р., змінений ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. в частині покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого ОСОБА_8 звільнено з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, виконувати самостійно.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Покарання ОСОБА_8 у виді штрафу також виконувати самостійно.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини прокурор вважає, що вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Тобто суд, призначаючи покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, згідно вимог ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі, не вірно призначив покарання на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів та до призначеного покарання зараховано не відбуте покарання (що є недопустимим згідно ПВСУ № 7) за ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. та остаточно призначено до відбуття 4 роки позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Так, з врахуванням положень п. 23 ППВСУ № 7 у зв`язку із тим, що за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, призначено покарання, яке слід відбувати реально, а за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, призначено покарання, від відбування якого ОСОБА_8 звільнений з випробуванням, вирок Уманського міськрайсуду від 19.06.2023 р., змінений ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р., в частині покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого ОСОБА_8 звільнено з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, слід виконувати самостійно.

Також, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, покарання ОСОБА_8 у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., слід виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити із вказаних у ній підстав, але заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора із вказаних у ній підстав, натомість заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог Закону дотримався не в повному обсязі.

Так, відповідно до змісту вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину. З огляду на це, кримінальне провадження було розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того, ані захисник в апеляційній скарзі, ані прокурор не оскаржують обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст. ст. 75 та 76 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, а згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання ОСОБА_8 у виді штрафу виконувати самостійно, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченому суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, є особою з інвалідністю III групи, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, відношення обвинуваченого до вчиненого, заподіяна шкода відшкодована, тяжких наслідків від вчиненого злочину не наступило, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, врахувавши наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання і з урахуванням всіх цих даних, на переконання апеляційного суду, обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає вірним висновок місцевого суду щодо необхідності призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією статті.

Доводи апеляції захисника про наявність підстав для застосування вимог ст. ст. 75 та 76 КК України, тому що призначене покарання за ч. 4 ст. 186 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм розміром та є явно несправедливим через його суворість, не відповідають принципам індивідуалізації і справедливості покарання та про існування можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, задоволенню не підлягають, оскільки, враховуючи, що санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а обвинуваченому із застосуванням вимог ст. 69 КК України призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі, що майже вдвічі менше мінімальної межі санкції статті КК України, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене в умовах воєнного стану, що підвищує суспільну небезпеку вчиненого, а також враховуючи, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, то це безумовно свідчить про те, що він не зробив належних висновків та вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарань, тому й підстав для застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції не вбачав, як не вбачає її і суд апеляційної інстанції.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу призначеного покарання, вважаючи, що саме такий вид покарання і на такий строк буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це просить апелянт.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, оскільки захисником в апеляційній скарзі та обвинуваченим ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду не наведено переконливих даних, які б давали підстави для застосування вимог ст. ст. 75 та 76 КК України при призначенні йому покарання такого виду та розміру.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність змінити вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушними та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 19.06.2023 р. вироком Уманського міськрайсуду Черкаської обл. за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу 850 грн., за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року 6 місяців обмеження, на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк 1 рік. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. вирок змінено в частині покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого ОСОБА_8 звільнено з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, слід виконувати самостійно. За вироком Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.06.2023 р. ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, вчинених 19.05.2023 р. та 21.05.2023 р.

У даному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення вчинене 16.05.2023 р., тобто до постановлення вироку Уманського міськрайсуду Черкаської обл. за ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі - не вірно призначив покарання на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів та до призначеного покарання зарахував не відбуте покарання (що є недопустимим згідно ПВСУ № 7) за ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. та остаточно призначено до відбуття 4 роки позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», у зв`язку із тим, що за ч. 4 ст. 186 КК України призначено покарання, яке слід відбувати реально, а за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, призначено покарання, від відбування якого ОСОБА_8 звільнений з випробуванням, вирок Уманського міськрайсуду від 19.06.2023 р., змінений ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р., в частині покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого ОСОБА_8 звільнено з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, слід виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

У зв`язку з цим, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу необхідно виконувати самостійно.

Таким чином, призначаючи обвинуваченому покарання, суд не неправильно застосував правила складання покарань, визначені ст. 70 та 72 КК України.

Згідно ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є в тому числі незастосування судом закону, який підлягає застосуванню або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вказаних вимог законодавства судом при ухваленні вироку не було додержано, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає безумовному задоволенню, вирок суду зміні в частині призначеного покарання, а апеляція захисника залишенню без задоволення, тому що в ній по суті ставилося питання про призначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 та 76 КК України.

Керуючись, ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 27.10.2023 р. стосовно ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Вирок Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.06.2023 р., змінений ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4.10.2023 р. в частині покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого ОСОБА_8 звільнено з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, виконувати самостійно.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України, вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Покарання ОСОБА_8 у виді штрафу на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді