ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року про відмову в задоволенні заяви представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

особи, до якої застосовані примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_5 ,

представника закладу ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги щодо ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з часу попереднього проведення засідання комісії минув незначний термін, менше двох місяців, та такий термін є недостатнім для здійснення висновків про те, що у стані здоров`я ОСОБА_5 відбулися такі зміни, внаслідок яких відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, таке покращення не є тривалим і не може свідчити про можливість проведення реабілітаційних заходів в умовах спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України.

В обґрунтовування свої вимог зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, не відповідає повноті судового розгляду, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотно порушує вимоги КПК України.

Посилається на те, що її підзахисний 29.01.2021 року був повторно оглянутий комісією лікарів-психіатрів, які висновок стаціонарної судово-медичної експертизи від 06.08.2019 року № 93 щодо наявності у ОСОБА_5 лакунарної деменції, яка вперше клінічно повно розгорнулась під час інкримінованих йому дій, поставили під сумнів та припустили, що ОСОБА_5 під час проведення судово-психіатричної експертизи міг виявляти ознаки тимчасового розладу псевдодеменції, який був обумовлений тривалим перебуванням в психотравмуючій ситуації та в подальшому при її усуненні набув зворотного розвитку. В теперішній час у нього спостерігається відновлення когнітивних функцій, що неможливо при будь-якій деменції.

Вказує, що під час чергового огляду 27.10.2023 року комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що внаслідок медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами психічний стан хворого покращився та залишається стабільним напротязі достатнього часу. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру та проведення реабілітаційних заходів може бути переведений до закладу з надання надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В подальшому комісія лікарів-психіатрів 14.12.2023 року також підтвердила раніше винесений висновок від 27.10.2023 року про те, що внаслідок медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами психічний стан хворого покращився та залишається стабільним напротязі досить тривалого часу. Комісія дійшла висновку про усунення особливої небезпеки пацієнта для оточуючих.

Вважає, що ухвала суду не ґрунтується на висновках лікарів-психіатрів. Оскільки строк лікування у медичних психіатричних закладах законодавством не встановлений, то лікарі керуються не строком лікування пацієнта і перебування у медичному закладі, а його психічним станом.

Заслухавши особу, стосовно якої вирішується питання про зміну виду примусових заходів медичного характеру та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили задовольнитиїї вимоги, представника закладу-лікаря-психіатра ОСОБА_9 , який вважав, що його заяву медичного закладу щодо ОСОБА_5 необхідно задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про психіатричну допомогу від 22.02.2000 року перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

За змістом ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

В той же час, ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

За вимогами ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

З наведеного вбачається, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якіший необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Залізничого районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосований примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

ОСОБА_5 знаходиться на лікуванні в Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» з 11.03.2020 року по теперішній час. Діагноз: Органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічного та атеросклеротичного ґенезу), помірно виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант. Код згідно з чинним переглядом МКХ - 10 F 07.9.

Встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 відмовлено.

Доводи адвоката щодо безпідставності рішення суду першої інстанції через неврахування пояснень лікаря-психіатра та долученому до заяви представником медичного закладу висновку комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність зміни застосованих примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом щодо ОСОБА_5 є такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до складеного 14.12.2023 року висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 1217 комісія Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ІСП МОЗ України» підтвердила раніше винесений висновок КЛП від 27.11.2023 року про те, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує, може бути переведений для застосування примусових заходів медичного характеру у заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В обґрунтування необхідності зміни виду примусових заходів, комісія врахувала тривалий стабільний стан пацієнта, що укладається в стан компенсації психоорганічного процесу, а також відсутність чітко визначених вимог щодо тривалості стабільного стану при застосуванні примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом. Дійшла висновку, що внаслідок медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами психічний стан хворого покращився та залишається стабільним на протязі досить тривалого часу, що виражається у зовні спокійній, упорядкованій поведінці, відсутності агресивних та аутоагресивних тенденцій. Розладів сприйняття, маячних ідей не спостерігалось. Хворий погоджується з наявністю у нього психічного захворювання, хворобливістю свого психічного стану під час скоєного, необхідністю прийому лікування під наглядом лікаря-психіатра у майбутньому. Проведена оцінка ризику насильства за шкалою HCR-20V3 - ризик насильства у майбутньому помірний. Викладене свідчить про усунення особливої небезпеки пацієнта для оточуючих.

Таким чином, враховуючи позицію представника медичного закладу в цьому провадженні, зважаючи на те, що строк лікування у медичних психіатричних закладах законодавством не встановлений, а комісія лікарів медичного закладу в своєму висновку керувалась виключно психічним станом ОСОБА_5 внаслідок проведеного лікування, та яка дійшла висновку про те, що останній продовження примусового медичного лікування у психіатричному закладі із суворим наглядом не потребує, тому колегія суддів дійшла висновку, що для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру і проведення комплексу реабілітаційних заходів ОСОБА_5 може бути переведений у заклад з надання психіатричної допомоги зі посиленим наглядом.

На підставі викладеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги щодо ОСОБА_5 , - скасувати.

Постановити нову, якою заяву представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут судової психіатрії МОЗ України про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Змінити застосований примусовий захід медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги - Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут судової психіатрії МОЗ України щодо ОСОБА_5 з суворим наглядом на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4