Справа № 740/902/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/178/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Ніжинським міськрайонним судом, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Сумгаїт Азербайджан, громадянину України, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 09 травня 2024 року, з визначенням розміру застави в сумі 181 680 гривень.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на продовження строків досудового розслідування, перекваліфікацію дій підозрюваного ч.1 ст. 307 на ч.2 ст. 307 КК України, більш тяжке кримінальне правопорушення, а тому з урахуванням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого, та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання по АДРЕСА_2 , з правом відвідування медичних закладів та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених КПК України.

Аргументує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, постановлена з істотним порушенням процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та є невмотивованою.

Вважає, що підозрюваний не має намірів переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, впливати на свідків або іншим чином перешкоджати проведенню досудового слідства, а тому перелічені в ухвалі ризики є шаблонними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 не визнає себе винним у вчинені кримінального правопорушення в якому підозрюється та має наміри в подальшому відстоювати свої права. Така позиція підозрюваного є чіткою та послідовною, підозрюваний активно співпрацює із слідством та надає показання, самостійно ініціює проведення слідчих та розшукових дій.

У той же час, апелянт підкреслює, що зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, а також забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, були наявні підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, зазначає адвокат, ні клопотання, ні ухвала слідчого судді не містить переконливого обґрунтування припущень про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Переконана, що долучені до клопотання докази, містять виключно дані щодо можливої обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків, указаних у клопотанні.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ зазначає, що тяжкість злочину не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту. Також відмічає, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції. Відтак, переконана, що визначені ризики визначені у клопотанні нічим не обгрунтовані.

Звертає увагу суду, що проведення загальної мобілізації та багаточисельні обмеження руху на всіх транспортних сполученнях фактично зводять до мінімуму можливість та бажання підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Окрім того, ОСОБА_8 втратив свої документи, що фактично унеможливлює пересування підозрюваного територією України. Зазначає про відсутність об`єктивності та всебічності досудового розслідування, зокрема в частині ігнорування показань підозрюваного, а також визначення підстав та мотивів щодо наявності у ОСОБА_8 намірів впливати на свідків, які уже допитані. Зазначає, що навіть запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є також суворим запобіжним заходом, і ЄСПЛ прирівнює його до отримання під вартою.

Також просить звернути увагу на стан здоров`я підозрюваного, який потребує лікування та кваліфікованого медичного догляду у зв`язку з перенесеними інсультами.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який наполягав на обґрунтованості судового рішення, оскільки ризики заявлені стороною обвинувачення продовжують існувати і на сьогоднішній день, а з урахуванням заперечень підозрюваним вини їх реальність є достатньо обгрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що в невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб з корисливих мотивів незаконно придбав 7 полімерних пакетів з кристалоподібною речовиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 0,4583 г., та став зберігати її при собі з метою збуту.

За даним фактом СВ Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області 08 лютого 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

09 лютого 2024 року в 00 год. 21 хв. в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, був затриманий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У цей же день, ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

А вже 28 березня 2024 року дане кримінальне провадження було перекваліфіковане з ч.1 ст. 307 КК України на ч.2 ст. 307 КК України. У цей же день ОСОБА_8 було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційного працевлаштування та джерела доходу не має, має зареєстроване місце проживання у Кіровоградській області, хоча і перебуває у фактичних шлюбних відносинах та проживає у гуртожитку в м. Ніжин.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення неналежної процесуальної поведінки підозрюваним при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

На даний час, слідчий суддя та колегія суддів приймають до увагу кваліфікацію дій, за якою ОСОБА_8 була оголошена підозра, а також факт повідомлення про нову підозру, після перекваліфікації його дій, що передбачає більш тяжке покарання.

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Обставини справи, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особливості розслідування такої категорії справ, зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу, проведення вказаних слідчих та процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність фактичного місця проживання в м. Ніжині, при тому, що офіційно зареєстроване місце проживання підозрюваного знаходиться в Кіровоградській області та перебування в незареєстрованих шлюбних відносинах, не гарантують належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не вказують на міцність його соціальних зв`язків, з огляду на те, що ОСОБА_8 є особою працездатного віку, однак офіційно не працює, при цьому має життєво важливі потреби для задоволення яких потребує стабільного надходження грошових коштів, а доказів того, що він отримує стабільний дохід від незареєстрованої діяльності, стороною захисту не надано, що додатково підвищує ризик можливості продовження злочинної діяльності та переховування від органів досудового слідства.

Та обставина, що під час досудового розслідування були допитані свідки, не свідчать про те, що у подальшому підозрюваний не чинитиме на них тиску з метою зміни показань на свою користь, адже суд не може брати до уваги показання учасників кримінального провадження, надані ними в ході розслідування, а надає оцінку лише тим показанням, які надані під час судового розгляду. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Поряд з цим, вказані захисником обставини щодо проведеного обсягу роботи органами досудового розслідування щодо збирання доказів, на даний час не можливо віднести до тих чинників, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту що втрата паспорта та введений в країні воєнний стан можуть в якійсь мірі мінімізувати або взагалі запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, хоча підозрюваний і має певні соціальні зв`язки, про те це не свідчить про зменшення ризику переховування від органів досудового розслідування та не є стримуючим фактором запобіганню ризикам, встановлених судом першої інстанції.

При цьому судом враховано відсутність протипоказань для утримання особи під вартою, а також наявність соціальних зв`язків, що не виступили стимулюючими факторами для попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Що стосується стану здоров`я, як основного аргументу щодо неможливості перебування під вартою в умовах слідчого ізолятору на час розгляду вказаного клопотання, то жодних обґрунтованих даних про неможливість отримання належного лікування ні суду першої інстанції, ні апеляційному надано не було.

Отже, рішення слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Надання захисником повідомлення про те, що її підзахисний переніс повторний інсульт 04 квітня 2024 року і не отримує належного медичної допомоги, не заслуговує на увагу. Як повідомив прокурор і це підтвердила захисник, 13 квітня 2024 року підозрюваний ОСОБА_8 доставлявся в м. Ніжин для проведенян слідчого експерименту, в якому брала участь і захисник. Він самостійно пересувався і ознак такої хвороби, як озвучила захисник, у нього не спостерігалося. На час апеляційного розгляду жодних медичних документів про неможливість утримувати в СІЗО ОСОБА_8 за станом здоровя, надано не було.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11