ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/218/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4

проводячи судовий розгляд у кримінальному провадженні №753/20702/18 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чкаловськ, Таджикської РСР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, п.п. 6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,6,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, п.п. 6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , у вчиненні злочинів передбачених ст.257, ч.3 ст.15, п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

У С Т А Н О В И В :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засідані прокурор просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подавши окремі клопотання щодо кожного із обвинувачених в яких послався на існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, зокрема ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, обвинувачених, експертів, спеціалістів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Представники потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали клопотання прокурора та просили продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеною раніше заставою.

Захисник ОСОБА_16 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та зауважив, що з 07.04.2018 року його підзахисний ОСОБА_5 перебуває під вартою, що суперечить рішенням ЄСПЛ які ухвалено на користь ОСОБА_5 . Також захисник зазначив, що надмірне тримання ОСОБА_5 під вартою він розцінює як тиск на останнього з метою визнання ним вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Також захисник зазначив, що є всі підстави та просив змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Захисник ОСОБА_13 також заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та зазначив, що не можна погодитись із доводами, описаними у клопотанні прокурора щодо впливу на ризики передбачені ст.177 КПК України впровадження воєнного стану, також, не можна погодитись із наявністю обгрунтованої підозри стосовно ОСОБА_6 , оскільки докази які подано прокурором не дають підстав про це стверджувати. Також, як це неодноразово констатовано судом, зі сплином часу ризики, вказані прокурором, зменшеншуються, а тому є всі підстави для змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, з електронним засобом контролю. У разі якщо суд не знайде підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, просив зменшити розмір застави.

Захисники ОСОБА_15 повністю підтримав підтримав позицію сторони захисту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Захисниця ОСОБА_14 просила розв`язати заявлене клопотання з урахуванням позиції захисту обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та зазначив, що озвучені ризики необгрунтовані, жодними фактами не підтверджені. Просив звернути увагу на те, що прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України виходячи з характеристики, однак не вказано з якої саме, жодного підтвердження немає. Крім того, наголосив на тому, що під вартою перебуває вже 8-й рік, в неналежних умовах, без належної медичної допомоги. А тому, з огляду на вищевказане, просив змінити запобіжний захід на будь який інший, не пов`язаний з тримання під вартою, або зменшити заставу до помірної, оскільки хоче перебувати поруч із сім`єю.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав позицію свого захисника та від себе зазначив, що приводів для того, щоб вважати, що він може впливати на свідків та потерпілих не давав, перераховані ризики не є обгрунтованими, а тому просив змінити запобіжний захід або зменшити заставу до помірної суми.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали позицію своїх захисників.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд виходить із наступного.

Згідно із ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Перевіряючи в черговий раз питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, суд не розв`язуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, враховує обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих їм злочинів та виходить із того, що у зв`язку із ступінню небезпеки та суспільним резонансом, характером вчинення, кількістю епізодів, формою співучасті, мірою покарання та наслідками, злочини у яких останні обвинувачуються є злочинами особливої категорії, та бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року та "Мюрей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994 року, згідно з якими підставою для запобіжного заходу у вигляді взяття під варту при вчиненні особливої категорії злочинів може бути більш низький поріг обґрунтованості підозри.

Окрім того, суд враховує те, що злочини у яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відповідності до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, за які, при доведенні провини, їм загрожує покарання від 10 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна або довічне позбавлення волі.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, суд окрім національного законодавства керується рішенням по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також суд враховує інформацію про вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, місце проживання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди.

Так, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа без громадянства, одружений, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце проживання у м. Києві, офіційно не працевлаштований, немає постійного заробітку, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, має постійне місце проживання у м. Києві, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, до затримання працював, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

Перевіряючи, у межах розгляду клопотання прокурора, доцільність тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, судом окрім норм КПК України, враховуються вимоги п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставини у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та міра покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини, також такою обставиною є особлива категорія, характер вчинення і підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, та суспільний резонанс, а також найважчі, незворотні та непоправні наслідки інкримінованих, згідно обвинувального акту дій, у виді смерті людини, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація і характеристики обвинувачених, дають суду можливість зробити категоричний і однозначний висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризик переховування від суду на даному етапі кримінального провадження продовжує існувати та є реальним, оскільки розуміючи яке покарання їм може загрожувати, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду для уникнення кримінальної відповідальності, що унеможливить розгляд справи у суді та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України.

Водночас вказаний ризик підсилюється і тим, що згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участь у такій банді та вчинюваних нею нападах, ОСОБА_6 обвинувачується в участі в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб та у вчинюваних нею нападах, крім цього ОСОБА_5 , як організатор обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 332 КПК України, а саме організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в тому числі щодо кількох осіб, та у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України, а саме переміщенні через митний кордон України поза митним контролем зброї та боєприпасів, вчиненій організованою групою, а тому не будучи під вартою обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть вжити заходів для того, щоб залишити територію України.

Разом із тим, зазначений ризик в умовах воєнного стану, при описаних вище обставинах, не перестає існувати.

Також не зменшився, продовжує існувати та є реальним на даному етапі кримінального провадження ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а відповідно до ст.ст.23,95 КПК України, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Крім цього, при вирішенні питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою суд враховує те, що із спливом часу ризики які були підставою для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою зменшуються, однак при цьому суд також бере до уваги та зважає на комплекс вищеперерахованих та проаналізованих обставин, а саме тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та міру покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини, особливу категорію, характер вчинення і підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, та суспільний резонанс, найважчі, незворотні і непоправні наслідки інкримінованих, згідно обвинувального акту дій, у виді смерті людини, тривалість описаної у обвинувальному акті злочинної діяльності, її організаційну форму, кількість учасників і приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окремо суд враховує те, що ухвали суду та доводи на обгрунтування продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою неодноразово переглядалися у суді апеляційної інстанції та за результатами таких переглядів ухвали суду першої інстанції були залишені без змін.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п. 80 рішення у справі "Марченко проти України" про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів, також суд враховує строк тримання обвинувачених під вартою, а це із квітня 2017 року, що із врахуванням Закону який регламентує порядок застосування редакції ст. 72 КК України в частині зарахування одного дня перереднього ув`язнення за два дні позбавленняю волі, дещо послаблює ризик переховувавння від суду, та вважає за можливе визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків передбачених КПК України до 1 332 320 гривень для ОСОБА_5 та до 1 211 200 гривень для ОСОБА_6 .

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.176-206, 331 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.07.2024 року включно.

Визначити заставу достатню для виконання обвинуваченими ОСОБА_5 обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1 332 320 гривень.

Визначити заставу достатню для виконання обвинуваченими ОСОБА_6 обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1 211 200 гривень.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 та/або ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати їх з`являтися за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися із Київської області без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та застоводавцям, що у разі невиконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя:

Судді: