Справа № 930/829/21
Провадження 1-кп/930/42/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисників обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів кримінальне провадження №0000960 від 22.11.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, інваліда 2-ї групи, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що між ним з однієї сторони, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з іншої сторони 10.05.2010 в простій письмовій формі був укладений договір (протокол) про наміри у подальшому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Згідно умов договору ОСОБА_9 зобов`язувався продати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 житловий будинок за погодженою ціною 40 тисяч доларів США, що станом на 10.05.2010 еквівалентно 316800 гривень. На виконання умов договору ОСОБА_13 10.05.2010 передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 30 тисяч доларів США, що станом на 10.05.2010 еквівалентно 237600 гривень. Решту грошових коштів в сумі 10 тисяч доларів США ОСОБА_13 мав сплатити під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку.

У період часу з травня 2010 року по листопад 2013 року на підставі попередньої усної домовленості із ОСОБА_9 . ОСОБА_13 разом із дружиною ОСОБА_14 та двома малолітніми дітьми проживали у придбаному ними на підставі договору (протоколу) про наміри у подальшому укласти договір купівлі-продажу будинку, який фактично був у їх повному управлінні та в якому вони проводили ремонтні роботи, підтримували будинок в належному стані. Станом на листопад 2013 року ОСОБА_13 у зв`язку з скрутним матеріальним становищем не мав можливості виплатити ОСОБА_9 решту 10 тисяч доларів США. В свою чергу, ОСОБА_9 , всупереч установленому ст. 8 Конституції України не звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів, оскільки достовірно знаючи, що 15.05.2013 на майно, яке належить йому на праві власності, а саме на житловий будинок в АДРЕСА_1 накладено арешт, у зв`язку з чим він не може мати можливості вчинити вищевказаного правочину, пов`язаного з купівлею продажу будинку.

Однак, ОСОБА_9 , переслідуючи умисний корисливий мотив на вимагання чужого майна, під приводом термінової необхідності грошових коштів та в зв`язку з цим невигідного продажу власного автомобіля, заздалегідь знаючи, що він не зможе вчинити вказаного правочину, пов`язаного з купівлею- продажем житлового будинку, крім передбачених договором решти 10 тисяч доларів США, почав безпідставно вимагати в ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 6 тисяч доларів США, що станом на листопад 2013 року еквівалентно 47940 гривень, які не були передбачені договором (протоколом) про наміри, та які незаконно вимагав у ОСОБА_13 як компенсацію за невигідний продаж свого автомобіля.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вимагання грошових коштів у ОСОБА_13 , ОСОБА_9 на протязі листопада 2013 року неодноразово приходив до місця проживання ОСОБА_13 та його родини в спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 , де діючи умисно та цілеспрямовано з корисливих спонукань, здійснюючи моральний тиск під приводом настання кримінальної відповідальності, та погрожуючи застосуванням насильства у вигляді спричинення тілесних ушкоджень відносно ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_14 , вимагав у ОСОБА_13 передати йому грошові кошти в сумі 6 тисяч доларів США, що станом на листопад 2013 року еквівалентно -47 940 гривень, при цьому змушував їх звільнити займану житлову площу.

Такі дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 189 КК України, тобто як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб (вимагання).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України не визнав, суду пояснив, що дійсно взяв у потерпілого ОСОБА_13 30 000 доларів США в рахунок оплати по договору купівлі-продажу житлового будинку, решту-10 000 доларів США потерпілий мав віддати йому під час нотаріального посвідчення даного договору, проте ОСОБА_13 для оформлення договору до нотаріуса не з`являвся. Будь-яких протиправних дій щодо потерпілого або членів його родини, не вчиняв, тому просить ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Потерпілий ОСОБА_15 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутність, від дачі показань у кримінальному провадженні відмовився на підставі п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК України. Цивільний позов просив залишити без розгляду. У випадку винесення судом обвинувального вироку, при призначенні покарання покладався на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_12 в судовому засіданні висловив думку аналогічну тій, яку висловив потерпілий ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що є дружиною потерпілого у справі ОСОБА_13 . Знає обвинуваченого ОСОБА_9 , у якого свого часу придбали будинок. Наразі жодних претензій до обвинуваченого не має. Який проміжок часу проживали у будинку обвинуваченого не пам`ятає, оскільки з того часу пройшло близько 12 років. Обвинувачений нікого не ображав і не бив.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_9 є його сусідом. Йому відомо, що ОСОБА_17 з родиною певний час проживав у Кошуби, проте, що між ними сталося, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засідання суду показала, що проживає у селі Ковалівка Вінницького району. Недалеко від них у будинку ОСОБА_19 жили люди: ОСОБА_20 з дружиною та двоє дітей. Через певний час люди вибралися з будинку, у зв`язку із якими обставинами, їй невідомо. Що сталося між ними та ОСОБА_21 їй теж невідомо.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні показав, що свого часу працював в Немирівських електричних мережах . До ОСОБА_23 електричних мереж надійшла заявка власника будинку по АДРЕСА_1 на відключення будинку, після чого по рахунку було проплачено. Він виїхав за вказаною адресою, відключив світло і поставив пломбу і залишив будинок у вимкненому стані. У будинку на той час був ОСОБА_9 , а також чоловік з жінкою, які казали ,що там проживають. До лічильника його допустили без проблем. Жінка та чоловік, які там знаходилися, щодо відключення світла не заперечували. Жодного конфлікту між присутніми він не спостерігав. Щоб ОСОБА_21 когось бив чи ображав, не бачив.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні суду показав, що знає ОСОБА_9 з яким підтримував певні стосунки, оскільки у обвинуваченого є трактор і він виконував певні роботи. Також знає потерпілого ОСОБА_13 , з яким його познайомив ОСОБА_21 . Про конфлікт між ними йому нічого не відомо, чув, що він був через будинок чи газ. Щоб ОСОБА_21 щось вимагав у ОСОБА_25 чи бив його, він не бачив і нічого про це не знає.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні показав, що є сусідом обвинуваченого Кошуби. Йому відомо, що у будинку Кошуби жили люди:чоловік з дружиною та двоє дітей. З цими людьми він не спілкувався, оскільки вони з ним різного віку, тому спільних тем для підтримання стосунків у них не було. До того ж, в той час у нього померла дружина і йому було не до того.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_9 . Також знає і потерпілого ОСОБА_13 . Чув про наявність спору між обвинуваченим та потерпілим, у зв`язку із чим у них склалися неприязні стосунки. Потерпілий попросився пожити у нього певний час з родиною, він дозволив. Вони перезимували і виїхали. Свідком жодних протиправних дій з боку ОСОБА_9 по відношенню до потерпілого або членів його родини, не був.

Також, на обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення, посилалася на наступні докази, які досліджено судом в судовому засіданні, а саме:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000960 від 22.11.2013 року за ч. 2 ст. 189 КК України;

- заяву ОСОБА_13 , адресовану прокурору Немирівського району з проханням вжити заходів відносно ОСОБА_9 , який погрожував йому та його родині виселенням з будинку, вимагаючи повернути кошти в сумі 16 000 доларів США;

- заяву ОСОБА_13 , адресовану Голові Немирівської РДА ОСОБА_28 з проханням допомогти у ситуації, яка склалася з мешканцем м. Немирів ОСОБА_9 , з яким він домовився про купівлю будинку за 40 000 доларів США та якому попередньо сплатив 30 000, однак останній, погрожуючи як йому, так і членам його родини, вимагав написати розписку про наявність перед ним заборгованості, яка крім плати суми боргу за будинок, передбачала оплату відсотків;

- заяву, адресовану Голові Верховної Ради ОСОБА_29 з викладенням обставин купівлі будинку у ОСОБА_9 та послідуючим вимаганням ним коштів;

- копію договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 купують у ОСОБА_9 житловий будинок з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за 40 000 доларів США. При цьому, 30 000 доларів США отримано ОСОБА_9 як завдаток, а решта 10 000 доларів США ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зобов`язуються сплатити під час посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально;

- протокол огляду предмету від 09.07.2015, відповідно до якого об`єктом огляду є DVD диск оранжевого кольору, при читанні якого за допомогою оптичного приводу DVD-ROM встановлено,що на ньому записано 2 звукових файла в форматі MPEG та при прослухуванні якого встановлено діалог ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , згідно якого ОСОБА_21 вимагав написати розписку про наявність перед ним боргу, а отримавши відмову-почав виганяти родину ОСОБА_25 ; другий - від 20.11.2013, згідно якого Кошуба спонукає Білецького написати розписку, зазначаючи, що ОСОБА_13 винен йому 16 000 доларів США;

- довідку КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №32 від 16.12.2013, відповідно до якої, станом на 30.11.2012 року за ОСОБА_9 26.01.2011 на підставі договору дарування зареєстровано цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заяву ОСОБА_13 про приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості доказу диск із звукозаписами погроз зі сторони ОСОБА_9 ;

- рапорт працівника поліції від 26.11.2013, яким зафіксоване повідомлення ОСОБА_13 про погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_9 та рапорт від 10.07.2015, у якому викладені та доведені до відома начальника Немирівського РВ УМВС обставини подій, які мали місце між обвинуваченим та потерпілим з приводу купівлі-продажу будинку;

- копію рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року, яким ОСОБА_13 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину;

- копію заяви ОСОБА_30 , адресовану Директору Немирівських електричних мереж про відключення буд. АДРЕСА_1 від світла у зв`язку із не проживанням; копію акту №4/1872 від 15.12.2013 про опломбування та збереження пломб, згідно якого, споживач ОСОБА_31 відключений від електроспоживання згідно поданої ним заяви; копію договору від 27.11.2013 року про виконання робіт, укладеного між «Немирівські електричні мережі» та ОСОБА_32 та копію акту приймання виконаних робіт від 27.11.2013 року, складеного на виконання вказаного договору;

- копію висновку почеркознавчого дослідження №345-П від 07.09.2015, згідно якого, рукописний текст в заяві від імені ОСОБА_30 до СО «Немирівські електричні мережі» від 27.11.2013 виконаний гр. ОСОБА_9 ; підпис в графі «Замовник» біля прізвища ОСОБА_31 на договорі про виконання робіт №1160 від 27.11.2013 року виконаний гр. ОСОБА_9 ; підписи в графах біля прізвища ОСОБА_30 на акті приймання виконаних робіт 27.11.2013 року виконані гр. ОСОБА_9 .

Заслухавши пояснення обвинуваченого, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, надавши їм належну оцінку в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд дійшов наступного висновку.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні вимагання, а саме у здійсненні вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, обмеженні прав, свобод або законних інтересів цих осіб.

Статтею 91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування цих обставин покладається на сторону обвинувачення.

Суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що мало місце вчинення злочину,який інкримінується ОСОБА_9 .

Так, обвинувачений ОСОБА_9 у вчиненні вказаного злочину себе винним не визнав, пояснив, що дійсно взяв у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 гроші в сумі 30000 доларів США, які отримав в якості завдатку по договору купівлі-продажу, решту -10000 доларів США мав отримати від них під час нотаріального посвідчення договору. Однак, ОСОБА_25 явки до нотаріуса з цією метою уникали. Жодних погроз до потерпілого та його родини не висловлював. Наразі готовий нотаріально посвідчити договір купівлі продажу за умови повернення йому обумовлених між ним та Білецькими коштів.

Потерпілий ОСОБА_13 протягом усього часу розгляду справи судом в судові засідання не з`являвся, надав суду заяву, у якій відмовився від дачі показань, що є правом потерпілого, гарантованим йому п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК України.

Допитані в судовому засіданні свідки, зокрема і дружина потерпілого - ОСОБА_14 , не повідомили суду жодних обставин, які б свідчили про застосування погроз ОСОБА_9 щодо потерпілого чи членів його родини та вимагання у них коштів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 , обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, посилався на показання потерпілого ОСОБА_13 та свідків, даних ними під час судового розгляду справи Тиврівським районним судом Вінницької області.

З цього приводу суд вважає зауважити, що показання потерпілого та свідків, які були оголошені прокурором в судових дебатах, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не досліджувалися в судовому засіданні в Немирівському районному суді, а в задоволенні клопотання про їх оголошення судом було відмовлено ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23.10.2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним, суд також не бере до уваги показання свідка ОСОБА_16 , оголошені в судовому засіданні, оскільки вони дані ним під час досудового розслідування.

Статтею ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", зокрема рішення ЄСПЛ у справі " Бочаров проти України" від 17.06.2011, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі "Вєренцов проти України").

Так, відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання потерпілого та свідків, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як на один із доказів вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину, прокурор посилався на протокол огляду предмету від 09.07.2015, відповідно до якого, об`єктом огляду є DVD диск оранжевого кольору при читанні якого встановлено,що на ньому записано 2 звукових файла, на яких ОСОБА_9 , погрожуючи ОСОБА_25 та його дружині, вимагає у них кошти.

Разом з цим, зазначений DVD диск, суду не надано, оскільки він був знищений відповідно до вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.08.2017, про що свідчить відповідна довідка даного суду № 140/2628/15к/6404/2023 від 25.07.2023 року.

Враховуючи, що судом не може бути досліджено першоджерело, яким є DVD диск, суд не вбачає підстав для визнання належним та допустимим доказом похідний від нього доказ, яким є протокол огляду предмета від 09.07.2015, тому до суд його до уваги не бере.

Що стосується заяв потерпілого ОСОБА_13 , адресованих прокурору Немирівського району, голові Немирівської РДА, Голові Верховної Ради України, щодо незаконності дій ОСОБА_9 , то вказані заяви за своєю правовою природою не є доказами у розумінні положень ст. 84 КПК України, а виступають підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до ЄРДР по фактах, висвітлених у такій заяві, та здійснення їх кримінально-правової перевірки.

У свою чергу, витяг з ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Надані стороною обвинувачення рапорти працівників поліції від 26.11.2013 та 10.07.2015 містять фіксацію отриманого від потерпілого повідомлення, а також доведення поліцейськими до відома керівництва поліції певних обставин справи, проте також не є процесуальним джерелом доказів.

Щодо доказів, наданих стороною обвинувачення, пов`язаних із відключенням від електропостачання будинку по АДРЕСА_1 , то ці докази не містять даних про наявність в діях ОСОБА_9 ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, а лише свідчать про те, що згідно поданої заяви будинок був відключений від електропостачання шляхом встановлення відповідних пломб, вказана робота була прийнята, при цьому ОСОБА_9 , підписуючи відповідні документи, що стосуються проведення вказаних робіт, які були оформлені від імені його батька, підписав їх.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11.12.2014 року, яким ОСОБА_15 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, свідчить про існування між ними цивільно-правового спору з приводу договору купівлі-продажу житлового будинку, який, як вважали сторони, був ними вчинений.

Отже, надавши належну оцінку всім доказам сторони обвинувачення, суд дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_9 , було вчинено.

Відповідно до ч.2,ч.3 ст. 62 Конституції України: «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наявні в матеріалах справи докази сторони обвинувачення, як кожен сам по собі, так і їх сукупність не містять даних про вчинення злочину, який обвинуваченому інкримінується.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що суду не надано інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили, що було вчинене кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_9 , а усі припущення й сумніви щодо цього слід тлумачити на його користь, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 слід виправдати на підставі п.1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Процесуальні втрати за проведення експертизи у сумі 1227 грн. 60 коп. слід віднести на рахунок держави.

Речові докази у справі відсутні.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 04.09.2015 слід скасувати.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_9 -скасувати.

У зв`язку із тим, що судом не встановлено факту подання ОСОБА_13 цивільного позову у даному кримінальному провадженні, судом це питання не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 2, 17, 22, 91, 92, 94, 369-371, 373, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України та виправдати за недоведеності, що було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 189 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_9 .

Обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання скасувати.

Процесуальні витрати за проведення експертизи у сумі 1227 грн. 60 коп. віднести на рахунок держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 04.09.2015 на житловий будинок, який належить обвинуваченому ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 02.02.1994 року, розташований по АДРЕСА_1 , а також комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.07.2007 року - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1