ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5798/23 (1-кс/642/1956/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/761/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20 червня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0001357 від 08.07.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 16 серпня 2024 року включно.

Також, цією ухвалою визначено суму застави в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1211200 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області до сплину терміну тримання під вартою. При внесенні суми застави, ОСОБА_7 з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень. Передбачених ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 307 КК України. Вказував на існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Посилався на практику ЄСПЛ. Вважав, що розмір застави визначений слідчим суддею, обраний без урахування обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, не враховано всі наявні та доведені ризики, у тому числі, що будучі на свободі ОСОБА_7 зможе використовувати телефон та інші засоби зв`язку, мати особисті зустрічі з іншими співучасниками кримінальних правопорушень (у тому числі які на даний час не встановлені та стосовно яких проводяться перевірочні дії щодо причетності до виявлених злочинів), обговорювати з ними обставини вчинених злочинів та можливість їх викривлення на свою користь, чим зможе впливати на хід досудового розслідування, який на даний час триває.

Поряд з цим на зазначену ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вважав ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказував, що суд першої інстанції належним чином не дослідив усі докази, що доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважав, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не відповідає вимогам КПК України. зазначав, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення є необґрунтованою, а у клопотанні про застосування запобіжного заходу відсутні докази його вини. Також посилався на непомірний розмір визначеної застави.

Крім того, з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого суді звернувся захисник ОСОБА_10 , який просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на більш м`який, а якщо на думку суду, наявні підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилався на необґрунтованість оголошеної ОСОБА_7 підозри. Вважав, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого допустив грубе порушення чинного законодавства, а також вказував, що слідчий суддя поверхнево ознайомився із змістом клопотання та не в повному обсязі надав йому оцінку у нарадчій кімнаті, що свідчить про його упередженість відносно сторони захисту та її аргументів та доводів.

Відповідно до відомостей заяви ОСОБА_7 від 21.06.2024року він відмовився від послуг адвокатського об`єднання «Відсіч».

Поряд з цим, відповідно до відомостей заяви керуючого адвокатського об`єднання «Відсіч» ОСОБА_12 вбачається, що 21.06.2024 року ОСОБА_7 в односторонньому порядку розірвав договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Відсіч» та ним особисто було укладено договір про надання юридичних послуг та правової допомоги із адвокатським об`єднанням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Корім того, в судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник ОСОБА_10 , який відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 в режимі відеоконференції повідомив, що захисник ОСОБА_10 дійсно повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг, та не заперечував щодо розгляду апеляційних скарг без його участі та участі захисника ОСОБА_9 , від послуг якого підозрюваний ОСОБА_7 відмовився.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, а також доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтавіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001357 від 08.07.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 307 КК України.

18.06.2024 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

18.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених:

ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданого службового становища, вчинене організованою групою, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, та вчиненні вказаних дій повторно;

ч. 3 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданого службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене повторно;

ч.3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, у великих розмірах, вчинене організованою групою;

ч.3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене організованою групою, та вчинення вказаних дій повторно.

19.06.2024 слідчий звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на тяжкість кримінальних правопорушень в яких підозрюється ОСОБА_7 а також на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності обґрунтованої підозри, викладені обставини, на думку слідчого, дають підстави вважати, що застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання наведених ризиків а тому, з метою запобігання переліченим ризикам, слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 307 КК України, за вчинення одного з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Разом з цим, слідчий суддя суду першої інстанції вважав встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватись від органів досудового розслідування; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Поряд з цим, враховуючи вимоги ст. 182 КПК слідчий суддя визначив розмір застави, поклавши на підозрюваного певні процесуальні обов`язки у разі сплати цієї застави.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком слідчого судді в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваної виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 307 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому діянь, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 307 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 13.03.2024 року; протоколах пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_16 від 13.03.2024 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 31.01.2024 року; протоколах пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_17 від 31.01.2024; протоколі допиту свідка ОСОБА_18 від 23.02.2024 року; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_18 від 23.02.2024 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_19 від 25.04.2024 року; протоколі додаткового допиту свідка ОСОБА_19 , від 11.06.2024 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_20 від 12.06.2024 року; протоколі добровільної видачі від 01.03.2023 року; протоколі негласного отримання зразків, необхідних для порівняльного дослідження від 20.04.2024 року; висновку експерта зв результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколі за результатами проведення НРД контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 12.05.2024 року та 15.05.2024 року; протоколі за результатами проведення НСРД аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_20 від 13.05.2024 року та 16.05.2024 року; протоколі огляду покупця від 17.06.2024 року; протоколі добровільної видачі від 17.06.2024 року; протоколі огляду покупця від 18.06.2024 року; протоколі добровільної видачі від 18.06.2024 року; інших матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення певних дій, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки він є діючим працівником правоохоронного органу та обізнаний про методи та способи ведення досудового розслідування, а отже, розуміє подальший процес досудового розслідування та підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за один з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків чи інших учасників процесу, а також може чинити тиск на ряд свідків та іншим чином спонукати їх до відмови від показань або їх зміни у даному кримінальному провадженню, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисних тяжких корупційних злочинів, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368 КК України, а також у особливо тяжкому злочині, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованих підозрюваному злочинів, які були вчинені ОСОБА_7 , згідно підозри, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що віна може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідкіав у цьому кримінальному провадженні, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. При цьому належить врахувати, що питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги захисників щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Поряд з цим, колегія суддів дійшла висновку, що застосування слідчим суддею альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є необґрунтованим.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 182 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до відомостей судового провадження, поза розумним сумнівом вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Поряд з цим, відповідно до вимог ч.4ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Належить врахувати, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 повідомив, що його заробітна платня складає приблизно 22000 грн. на місяць.

Також прокурор в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що матір ОСОБА_7 на теперішній час перебуває під вартою, оскільки підозрюється у вчиненні злочину у співучасті з сином.

Тобто, ОСОБА_7 будучі не одруженим, без матері, оскільки вона позбавлена волі, а також враховуючи його майновий стан, вік, стан здоров`я, колегія суддів дійшла висновку, що особисто ОСОБА_7 не зможе внести заставу, що свідчить про непомірність визначеного розміру застави.

Однак колегія суддів, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його вік, матеріальний стан дійшла висновку, що застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не грунтується на законі та фактичних обставинах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20 червня 2024 року скасувати.

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_11 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 16.08.2024 року включно, без визначення застави.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :