Справа № 133/2693/18
Провадження №11-кп/801/366/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000599, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.07.2018 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 02.07.2020 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1001 (одну тисячу одну) гривню.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 53352 (п`ятдесят три тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 41 копійку у відшкодування майнової шкоди та 400000 (чотириста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що 10.07.2018 близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВА3-2103», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись по АДРЕСА_2 , зі швидкістю близько 80 км/год., в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме: п. 12.1, відповідно до якого «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахував дорожньої обстановки, яка склалась на той момент, здійснив з`їзд з проїжджої частини дороги на узбіччя та допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з деревом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВА3-2103», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 , який на момент руху автомобіля спав на задньому сидінні автомобіля, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої хребтово-спинномозкової травми: переломовивих 5-6 шийних хребців, забій-стискання спинного мозку, гематоміслія, що виникла від дій тупого предмета та відповідно до висновку судово-медичної експертизи має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, з якими його було доставлено до лікувального закладу, де в подальшому він перебував на стаціонарному лікуванні та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої хребтово-спинномозкової травми, що ускладнилась висхідним набряком спинного мозку. Між закритою хребтово-спинномозковою травмою та смертю ОСОБА_10 є причинний зв`язок.

Відповідно до висновку судово-авто-технічної експертизи, в даній дорожній обстановці, можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди з боку водія автомобіля «ВА3-2103», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , забезпечувалась відповідністю його дій вимогам п. 12.1. Правил дорожнього руху, при умові постійного контролю за рухом цього транспортного засобу. У дорожній ситуації яка склалась, в діях водія « НОМЕР_2 », д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 ПДР. У дорожній ситуації, що склалась, невідповідність дій водія автомобіля «ВА3-2103», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам п. 12.1 ПДР з технічної точки зору находиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2024 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити менш суворе покарання та зменшити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що на його утри манні перебуває малолітня дитина та батько похилого віку.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту вважаючи вирок суду у тому числі в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України в межах санкції частини статті та призначивши додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується. Також суд врахував думку потерпілих.

Судом належним чином умотивовано рішення про невизнання обставини, яка пом`якшує відповідальність - щирого каяття, адже за висновком, викладеним закрема у Постанові ККС ВС від 15.11.2021 ц справі № 199/6365/19 розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Натомість у даному провадженні таких обставин не встановлено, адже протягом усього розгляду обвинувачений лише обмежувався обіцянкою про відшкодування завданої шкоди в майбутньому.

Окрім того судом установлено обставину, яка обтяжує відповідальність, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому порушив низку вимог ПДР України. Сам факт того, що обвинувачений свідомо керував транспортним засобом в стані сп`яніння, значно підвищує ступінь суспільної небезпечності вчиненого та вказує на небезпеку особи для оточуючих.

Наявність утриманців (дитини та батька) у даному випадку не є достатніми підставами для зменшення терміну покарання.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не дають суду підстави для призначення мінімального покарання, визначеного санкцією частини статті про кримінальну відповідальність. Натомість призначене покарання у середньому розмірі в межах санкції частини статті, яке належить відбувати реально, належним чином забезпечить виправлення і перевиховання винного.

Стосовно ж доводів обвинуваченого про надмірність визначеної судом моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілої, суд зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції у зв`язку з розглядом цивільного позову у судовому засіданні досліджено докази, на які учасники процесу посилались на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Щодо стягнення моральної шкоди судом першої інстанції враховано факт непоправних наслідків у вигляді смерті особи, що очевидно потягнуло зміни звичайного укладу життя потерпілої, та вірно оцінив моральну шкоду в розмірі 400 тисяч гривень. які підлягають до стягнення з обвинуваченого.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для зміни судового рішення.

Керуючись ст. 403, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000599, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.07.2018 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: