ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/999/24 Справа № 203/1732/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 та представника власника майна, - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000019 від 10 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_8

представника власника майна ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти у сумі 26400 (двадцять шість тисяч чотириста) доларів США; грошові кошти у сумі 255600 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч шістсот) гривень; мобільний телефон Iphone 14, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_3 ; ноутбук Acer № 20H2; ноутбук HP, сірого кольору; флеш-носій Kingston 16 GB; 4 (чотири) блокноти із чорновими записами; аркуш А4 з чорновими записами, з метою збереження речових доказів. У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено.

Слідчий суддя вважав за необхідне накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки воно може мати зв`язок з предметом кримінального правопорушення, та існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, що відповідає вимогам ст. ст. 98, 167 КПК України.

В той же час слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено в частині вимог про накладення арешту на скорозшивач з документами та медичні документи, оскільки не було вказано, які саме документи містяться у скорозшивачі, та яке значення вони мають для кримінального провадження разом з медичними документами, вилученими під час обшуку. Тим більше, що ухвалою суду не було надано дозволу на вилучення документів щодо здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 та її медичних документів.

В апеляції:

- прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на скорозшивач з документами із написом ФОП ОСОБА_8 та медичні документи та постановити нову, якою повністю задовольнити клопотання та накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказує на достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку речі та документи використані як засоби та знаряддя вчинення злочину, зберегли на собі його сліди та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування. Крім того, санкція статті передбачає покарання у виді конфіскації майна, а тому накладення арешту на майно буде розумним та співрозмірним.

- адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та повернути вилучені кошти їх законному володільцю.

В обґрунтування вказує, що слідчим суддею не було прийнято до уваги, що кошти в сумі 26 000 доларів та 250 000 гривень ОСОБА_8 отримала в позику 08 квітня 2024 року від ОСОБА_9 з метою розвитку його бізнесу.

Також вказує, що слідчим суддею не врахований розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, який відповідно до клопотання складає 4 500 гривень.

Зазначає, що прокурором не доведено, що вилучені грошові кошти набуті злочинним шляхом або були предметом неправомірної вигоди або зберегли на собі сліди злочину.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника власника майна, прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, прокурора, яка просила задовольнити свою апеляційну скаргу, а також заперечувала проти задоволення апеляції адвоката ОСОБА_6 , думку власника майна та її представника, які підтримали доводи і вимоги своєї апеляції, проти апеляційної скарги прокурора не заперечували, перевіривши матеріали за апеляційною скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Так, за наявними матеріалами, долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, перебуває кримінальне провадження №0000019 від 10 травня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 369 КК України.

Під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 було виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 26 400 (двадцять шість тисяч чотириста) доларів США; грошові кошти у сумі 255 600 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч шістсот) гривень; мобільний телефон Iphone 14, IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 ; ноутбук фірми Acer N20H2; ноутбук фірми HP сірого кольору; флеш-носій Kingston 16 GB; 4 (чотири) блокноти із чорновими записами; скорозшивач із документами із написом ФОП ОСОБА_8 ; медичні документи; чек та аркуш А4 з чорновими записами, які постановою слідчого від 24 квітня 2024 року визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, за вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

За наведеного, при вирішенні питання про арешт майна в цій частині, слідчим суддею було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, а саме з метою збереження речових доказів, наслідки арешту майна для осіб, у якої воно вилучено, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 стосовно того, що слідчим суддею не було прийнято до уваги, що кошти в сумі 26 000 доларів та 250 000 гривень ОСОБА_8 отримала в позику 08 квітня 2024 року від ОСОБА_9 з метою розвитку його бізнесу, то вони не можуть бити прийняті до уваги, оскільки надана адвокатом розписка про передання грошових коштів належним чином не завірена, що унеможливлює встановити її справжність, тобто суду не надано належних доказів саме такого походження грошових коштів.

Однак при цьому слід зазначити, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у розумінні ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Крім того, що в своєму клопотанні прокурор також просив накласти арешт на скорозшивач з документами та медичні документи, однак прокурором не доведено, що вилучені речі відповідають критеріям речового доказу, які зазначені у ст. 98 КПК України, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчим суддею слушно зазначено, що ухвалою суду від 10 квітня 2024 року не було надано дозволу на відшукання та вилучення медичної документації та документів щодо здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 .

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна в цій частині, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на скорозшивач з документами та медичні документи.

Колегія суддів також зважає на усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З огляду на вищенаведене, оскільки доводи апеляційних скарг представника власника майна та прокурора не знайшли свого підтвердження, їхні апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 та представника власника майна, - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000019 від 10 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4