ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/1185/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянувши клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003979 від 06 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Дарницького УП ГУНП у м Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за № 0003979 від 06.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

05 квітня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна у кримінальному провадженні № 0003979 від 06.10.2023, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) із забороною відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Згідно матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час, невстановлені особи шахрайським шляхом, заволоділи частиною квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в рівних долях.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , співвласника кв. 4, що за адресою АДРЕСА_2 , який у своїх показах вказав на наступне, що після смерті батьків ОСОБА_4 разом з сестрою ОСОБА_9 в спадок залишилась квартира у рівних долях. Після смерті сестри її частку квартири успадкував її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 впродовж довгого часу вживав наркотичні засоби, декілька разів притягувався до кримінальної відповідальності, а також ніде не працював. ОСОБА_8 також перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Приблизно в середині вересня 2022 року ОСОБА_8 зник та перестав виходити на зв`язок. Коли ОСОБА_4 викликав працівників поліції, щоб зафіксувати зникнення безвісти племінника, від працівників поліції потерпілий дізнався, що ОСОБА_8 перебуває у розшуку.

В кінці березня 2023 року до сусідів прийшов раніше невідомий чоловік та повідомив, що ОСОБА_6 є новим співвласником кв. АДРЕСА_3 , оскільки ОСОБА_6 загубив ключі від дверей, та що ОСОБА_6 планує замінити замок, щоб сусіди не виходили та знали, що всі дії начебто законні та надав копії документів на право власності. Сусіди одразу зателефонували ОСОБА_4 та повідомили про даний факт.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 17.11.2023 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час існують достатні підстави вважати, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до наслідків у вигляді їх перепродажу, що перешкодить кримінальному провадженню. Вищевказаний об`єкт нерухомості може бути відчужений на користь третіх осіб, що ускладнить та може унеможливити повернення майна законному власнику.

Просить задовольнити клопотання та винести ухвалу про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) із забороною відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна; розглянути дане клопотання без участі власника об`єкта нерухомого майна (відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) ОСОБА_6 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Власник 1/2 частки квартири ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 вважають, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Представник власника 1/2 частки квартири ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечував. Посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, яке видане на підставі розпорядження відділу приватизації комунального житлового фонду Дарницької РДА м. Києва від 06.09.2001 року №834 власниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 та його племінник ОСОБА_8 . Оригінал вказаного свідоцтва перебував у ОСОБА_4 . Між співвласниками квартири постійно виникали конфлікти та ОСОБА_8 не міг розпоряджатися своє часткою квартири без оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру. У 2023 році, ОСОБА_8 був змушений звернутися до Дарницької РДА для отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру. 02.01.2023 року ОСОБА_8 на підставі наказу відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької РДА №2/834-Д видано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру. В подальшому ОСОБА_8 вирішив розпорядитися своєю 1/2 часткою в квартирі на свій розсуд. 08.02.2023 року ОСОБА_8 подарував 1/2 частку в квартирі ОСОБА_6 , який на даний час є її власником. Вважає що клопотання прокурора є необгрунтованим, безпідставним, а накладення арешту буде порушувати майнові права ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України неприбуття особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора та представників власників майна, власника майна ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, прокурора, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, станом на день розгляду клопотання відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як на підставу для задоволення клопотання, слідчий посилався на те, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 є речовим доказом у кримінальному провадженні та є підстави вважати, що існують ризики відчуження зазначеного майна.

Разом з цим, слідчим не надано жодного доказу на підтвердження того, що вищезазначений об`єкт нерухомого майна є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчим не надано постанови про визнання речовим доказом, а також не доведено ризику відчуження зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя має враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас, слідчий суддя враховує, що в силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення статті 1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Враховуючи те, що власниками квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 1/2 частці кожен, а також те, що прокурор просить накласти арешт на всю квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) із забороною відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, слідчий суддя вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів для обмеження права власності всіх власників квартири завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого судді є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 84, 85, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003979 від 06 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16.04.2024 о 15 год. 00 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1