Справа № 592/4695/24
Провадження № 1-кп/592/385/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000629, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, із середньою освітою, що не працює та не навчається, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 (виданий 06.12.2023, орган, що видав паспорт 5930), запис в демографічному реєстрі 232, раніше судимого:

09.02.2015 Зарічним районним судом м. Сум за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт - 80 годин;

18.01.2016 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу - 850 грн.;

12.10.2016 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

07.03.2017 Зарічним районним судом м. Сум за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці;

12.06.2019 Зарічним районним судом м. Сум за ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді громадських робіт - 240 годин;

30.01.2020 Зарічним районним судом м. Сум за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 05.10.2023 звільнений у зв`язку відбуванням строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

В період дії воєнного стану в Україні 29.02.2024 близько 09.43 год. ОСОБА_3 зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП « ОСОБА_5 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме 5 пачок гачків рибацьких «SASAME», волосінь в кількості 3 шт. «SALMO», 1 котушку рибацької нитки «MASTER РЕ х4» та одну пару зимових шкарпеток «TRAMP».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, протиправно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілому та бажаючи настання таких наслідків, вважаючи, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони ніким не будуть помічені, ОСОБА_3 взяв з вітрини магазину 5 пачок гачків рибацьких «SASAME», волосінь в кількості 3 шт. «SALMO», 1 котушку рибацької нитки «MASTER РЕ х4», та одну пару зимових шкарпеток «TRAMP», загальна вартість викраденого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-24/3428-ТВ від 08.03.2024 становить 1100 гривень, та направився на вихід із приміщення магазину. Після чого, не розрахувавшись за вищевказаний товар, покинув приміщення магазину та, в подальшому, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями згідно висновку експерта НДЕКЦ № СЕ-19/119-24/3428-ТВ від 08.03.2024 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1100 грн.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, в умовах воєнного стану та його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що 29.02.2024 зранку зайшов до магазину «Світ рибалки», що розташований в м. Суми по вул. Британська, перебуваючи в магазині у нього виник умисел викрасти товар, взяв з полиць гачки рибацькі, волосінь в кількості 3 шт., котушку рибацької нитки, пару зимових шкарпеток, сховав, вийшов з магазину не сплативши за товар, намагався продати його на ринку. Повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, просив суворо не карати. Завдану шкоду відшкодував повністю, шляхом повернення майна потерпілій, розмір викраденого та обставини викрадення майна не оспорюює, повністю згоден, щиро кається.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо долі речових доказів, арешту майна, процесуальних витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, наявність діагностованого захворювання внаслідок перенесеної травми, відшкодування матеріальної шкоди, шляхом повернення викраденого майна.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має сталі соціальні зв`язки, є громадянином України, має постійне місце проживання в Україні, офіційно не одружений, проживає з жінкою без реєстрації шлюбу, яка має вагітність, тобто має сім`ю та проживає разом з нею, офіційно не працевлаштований, працездатний. Судом враховується думка потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, останній повернуто викрадене майно, на суворій мірі покарання обвинуваченому не наполягає. ОСОБА_3 щиро кається, що полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, також дана обставина свідчить про те, що він переоцінив події вчиненого, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого та виказував про готовність нести покарання, а також бажання довести те, що він виправився і бажає стати гідним членом суспільства, який буде поважати закон і дотримуватись його вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно вимог та приписів, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, може мати місце за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

На підставі викладеного, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, конкретні обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд приходить до переконання про можливість при призначенні покарання, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд вважає, що не має підстав для переходу до іншого, більш м`якого виду покарання.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 , попередження нових злочинів, беручи до уваги наведені дані про особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання, ступінь здійснення кримінально-протиправного наміру та причини, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченій частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на проведення експертиз № СЕ-19/119-24/3428-ТВ від 08.03.2024 на 1514 грн. 56 коп. (а.с. 43).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.24 (справа № 592/3395/24, провадження № 1-кс/592/1522/24) накладено арешт на вилучене майно 29.02.2024 згідно Протоколу огляду місцевості: 5 пачок гачків рибацьких «SASAME», рибацьку волосінь в кількості 3 шт. «SALMO», 1 котушку рибацької нитки «MASTER PE», які поміщено до спец пакету PSP 1027459; 1 пару зимових шкарпеток 43 розміру «TRAMP» зеленого кольору, які поміщено до спец пакету PSP 1027458. Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України (а.с. 37).

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (а.с. 35, 36, 38).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2024 (справа № 592/4603/24, провадження № 1-кс/592/1883/24) до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України строком на 60 днів до 20 травня 2024 року, а саме: - прибувати до слідчого, який проводить досудове розслідування або прокурора, який є процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню за їх викликами із встановленою ними періодичністю; - повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; - не відлучатись з населеного пункту, у якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

На підставі ст. 72 ч. 7 КК України, з врахуванням положень ч. 1 ст. 5 КК України, слід зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 22.03.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Прокурором заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на тримання під вартою, оскільки зафіксовано порушення обов`язків цілодобового домашнього арешту залишення місця проживання.

Для запобігання наявного ризику ухилення від суду, оскільки судом вирішено призначити покарання у виді позбавлення волі, а тому існування зазначеного ризику не зменшилося, ураховуючи викладене, до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_3 застосований ухвалою слідчого судді 22.03.2024 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк три роки.

ОСОБА_3 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання після набрання законної сили (з дня фактичного його затримання на виконання вироку).

Згідно ст. 72 ч. 7 Кримінального кодексу України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 22.03.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.24 (справа № 592/3395/24, провадження № 1-кс/592/1522/24) - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, відповідно до постанов слідчого від 29.02.2024, 06.03.2024:

- вилучене 29.02.2024 майно згідно Протоколу огляду місцевості: 5 пачок гачків рибацьких «SASAME», рибацьку волосінь в кількості 3 шт. «SALMO», 1 котушку рибацької нитки «MASTER PE», які поміщено до спец пакету PSP 1027459; 1 пару зимових шкарпеток 43 розміру «TRAMP» зеленого кольору, які поміщено до спец пакету PSP 1027458 залишити потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- DVD-R диск з записом відеоспостереження з магазину «Світ рибалки» за 29.02.2024 залишити в матеріалах кримінального провадження, які перебувають у прокурора.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1