ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3618/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/263/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000387 від 13.03.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Харкова, не працюючого, не одруженого, із середньою освітою, мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше неодноразово був судимим:

- 10.10.2006 Дергачівським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до положень статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 14.12.2010 Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 15.11.2011 Ленінським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України із призначенням покарання на підставі статей 70, 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільнений 17.02.2014 умовно-достроково на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.02.2014 умовно-достроково (невідбутий строк 11 місяців);

- 01.11.2017 Ленінським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень;

- 18.08.2022 Київським районним судом м. Полтави за частиною 1 статті 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховано з моменту фактичного затримання, а саме з 01 червня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 12.03.2023 близько 00:30 год. прийшов до свого знайомого ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за цигарками. Шляхом вільного доступу через незачинені двері ОСОБА_8 увійшов до кімнати домоволодіння та побачив раніше йому знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які спали.

Одночасно ОСОБА_8 помітив мобільний телефон ОСОБА_11 торгівельної марки «Xiomi Redmi9С» на 32GВ помаранчевого кольору, який лежав на столі у кімнаті. Саме в цей час, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи повторно, з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи їх настання суспільно-небезпечність наслідків у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, близько 00:30 год. 12.03.2023, перебуваючи в кімнаті домоволодіння АДРЕСА_2 , таємно викрав мобільний телефон, торгівельної марки «Xiomi Redmi9С» на 32GВ помаранчевого кольору, який належав ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, звернувши на свою користь вказаний мобільний телефон, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 316 М від 21.03.2023 потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2 241 грн.67 коп.

Не погодившись з зазначеним вироком обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, в якій просить вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 28.08.2023 скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд для дотримання вимог кримінального-процесуального законодавства та гарантованого права на справедливий суд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що він не вчиняв будь-якої крадіжки, та не мав умислу на її вчинення. Маючи вільний доступ до домоволодіння ОСОБА_10 , оскільки вони товаришували, зазначає, що забрав телефон з домоволодіння в якому знаходились ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_11 у зв`язку з тим, що останні перебували в стані алкогольного сп`яніння, та він мав на меті уникнути заволодіння телефоном сторонніми особами, які б могли потрапити в дім.

Також обвинувачений звертає увагу на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку було допущено порушення вимог кримінального - процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, а саме кримінальне провадження було розглянуто відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, у спрощеному порядку, проти чого він категорично заперечував та наполягав на повному розгляді справи, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Звертає увагу, що в судовому засіданні 07.08.2023 він не підписував жодної згоди на розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку.

Також апелянт вказує на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки під час судового розгляду йому пропонували призначити захисника, але він випадково відмовився від його послуг, та суддя його запевнила в тому, що йому немає необхідності витрачати кошти на послуги адвоката.

Крім того, обвинувачений вказує, що судом не враховано наявність у нього батька похилого віку ОСОБА_12 , 1962 року народження, який є інвалідом другої групи, матері ОСОБА_13 ,1962 року народження, цивільної дружини ОСОБА_14 та малолітніх дітей 2012 та 2020 року народження, які потребують його піклування.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу посилаючись на істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши вирок, дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог частини 3 статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з вироку суду, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України визнав повністю та пояснив, що 12.03.2023 у нічний час у нього закінчились цигарки і він вирішив зайти до знайомого, щоб попросити цигарки. Зайшовши до домоволодіння ОСОБА_10 він побачив, що той із ОСОБА_11 сплять. Також він побачив, що на столі лежав мобільний телефон, який він вирішив забрати. Він зайшов до кімнати та забрав мобільний телефон і покинув домоволодіння. Щиро покаявся.

Суд першої інстанції враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 та інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним в повному обсязі дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються, визнавши необхідним у судовому засіданні допитати обвинуваченого, дослідити висновок судово-товарознавчої експертизи та дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачений частиною 4 статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом на таємне заволодіння для нього чужим майном з метою обернення його на свою користь, тобто винний має усвідомлювати, що таємно заволодіває чужим майном, та має намір в подальшому розпорядитись ним на власний розсуд, саме цей мотив робить такі дії кримінально караними.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 07 серпня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_8 під час допиту в судовому засіданні пояснював, що в березні місяці, точної дати він не пам`ятає, у нічний час у нього закінчились цигарки, та він вирішив зайти до свого знайомого ОСОБА_10 , щоб попросити цигарки. Коли прийшов до його домоволодіння, хвіртка та двері дому були відчинені, він без перешкод зайшов до кімнати де побачив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають в стані алкогольного сп`яніння та сплять. На столі знаходились порожні пляшки з під горілки та лежав дорогий мобільний телефон помаранчевого кольору. Враховуючи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спали, вхід у дім був вільний, до нього могли зайти будь-які інші особи, він вирішив забрати телефон щоб його не вкарали інші особи, покласти його у себе вдома, та наступного дня повернути ОСОБА_11 . Умислу викрадення телефона він не мав, а сам хотів навпаки запобігти його викраденню іншими особами.

Зі свідчень обвинуваченого слідує, що він вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в суді першої інстанції не визнав, що суперечить висновку суду стосовно повного визнання ним своєї вини.

Таким чином, вказані обставини свідчать не тільки про неналежне виконання судом вимог частини 3 статті 349 КПК України, відповідно до яких суд першої інстанції мав встановити порядок дослідження доказів в повному обсязі, враховуючи невизнання вини обвинуваченим, а також і про порушення судом вимог частини 6 статті 22 КПК України, згідно положень якої, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, положеннях частини 1 статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пунктів 1, 3 частини 1 статті 409 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм статті 416 КПК України.

Керуючись статтями 404, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів, тобто до 27 квітня 2024 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: