Справа № 473/2052/24
Номер провадження1-кп/473/232/2024
Категорія: ч.5 ст.407 КК України.
ВИРОК

іменем України

"03" липня 2024 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції із адміністративної будівлі Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Братське Миколаївської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, сімейний стан одружений, на утриманні дітей не має, на момент інкримінованого йому кримінального правопорушення був військовослужбовцем ЗСУ України по мобілізації, проходив військову службу на посаді стрільця помічника гранатометника взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисник адвокат ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

Обвинувачений солдат ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця помічника гранатометника взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , 08 липня 2023 року о 14:00 годині, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.1 та 3 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , котра розташована в АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, до 11:00 години 08 квітня 2024 року.

08 квітня 2024 року о 11:00 годині обвинувачений солдат ОСОБА_10 добровільно з`явився до Першого слідчого відділу /з дислокацією у місті Миколаєві/ ТУ ДБР у місті Миколаєві та повідомив про себе, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, чим припинено переховування від правоохоронних органів та військового управління.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_10 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав повністю та пояснив, що він був призваний на військову службу в ЗСУ по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його було відправлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , його /тобто обвинуваченого ОСОБА_10 / було призначено на посаду стрільця помічника гранатометника взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, його було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, як військовослужбовця Збройних Сил України, він був визначений таким, що прийняв посаду і приступив до виконання своїх службових обов`язків.

08 липня 2023 року о 14:00 годині, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, він самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та більше до даної військової частини не повертався. Але він прийшов до розуміння, що його умисні дії мають ознаки кримінального правопорушення, в зв`язку з чим він 08 квітня 2024 року добровільно з`явився до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у місті Миколаєві та повідомив про себе, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, чим 08 квітня 2024 року було припинено його переховування від правоохоронних органів та військового управління.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Підстав для сумнівів при повному визнанні своєї вини обвинуваченим солдатом ОСОБА_10 , безпосередньо допитаного в судовому засіданні у суда немає, оскільки дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, котрі суд знаходить належними, допустимими, необхідними та достатніми, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Відповідно до копії акту №4999 службового розслідування, затвердженого 20 липня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 , відносно солдата ОСОБА_10 , яке було розпочато 10 липня 2023 року, з рішенням відповідно до якого, визнано, що неправомірні дії стрільця помічника гранатометника взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_10 , містять ознаки складу злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в зв`язку з чим, матеріали щодо діяння солдата ОСОБА_10 направити до Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого солдата ОСОБА_10 .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений солдат ОСОБА_10 .

Умисні дії обвинуваченого солдата ОСОБА_10 , суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, військовослужбовцем /крім строкової служби/, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому солдату ОСОБА_10 .

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому солдату ОСОБА_10 , суд визнає його щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому солдату ОСОБА_10 в обвинувальному акті не зазначено.

Мотиви призначення покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого солдата ОСОБА_10 , суд виходить з наступних обставин та враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином Особливої частини КК України розділу ХІХ та є кримінальним правопорушенням проти встановленого порядку несення військової служби, тобто військовим кримінальним правопорушенням.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого солдата ОСОБА_10 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений солдат ОСОБА_10 повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він має базову загальну середню освіту, є одруженим, на утриманні дітей не має, задовільно характеризується за місцем проживання, не перебуває на диспансерних обліках лікарів психіатрів та наркологів комунальних медичних закладів Миколаївської області, є не судимим.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому солдату ОСОБА_10 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, його наслідки для Збройних Сил України, а також інші обставини кримінального провадження, при наявності пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням особи обвинуваченого солдата ОСОБА_10 , його ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити вид основного покарання в виді позбавлення волі, відповідно до мінімальної межі, визначеної санкцією ч.5 ст.407 КК України для даного виду покарання, який буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого солдата ОСОБА_10 .

Також суд вважає, що даний вид основного покарання відносно обвинуваченого солдата ОСОБА_10 буде необхідним та достатніми для його виправлення, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України, а також із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи основне покарання обвинуваченому солдату ОСОБА_10 , суд не вбачає підстав для застосування вимог та приписів ст.75 КК України, відповідно до яких обвинувачений міг би бути звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування.

Положення ст.75 КК України застосовуються з урахуванням мети покарання, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця, котрий самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану, не лише запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення даних видів кримінальних правопорушень, а фактично відмову від захисту Батьківщини. Дані умисні діяння призводять до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відсутність належного реагування суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України, нівелює визначену статями 50 та 65 КК України мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільній позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз відсутні.

До обвинуваченого солдата ОСОБА_10 був застосований запобіжий захід у вигляді його тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО», котрий при ухваленні вироку підлягає продовженню.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому основне покарання в виді позбавлення волі строком на 05 /п`ять/ років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили, залишити без зміни тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО», обчислюючи строк відбування основного покарання з 03 липня 2024 року, тобто з моменту ухвалення вироку, зарахувавши в строк відбування основного покарання тримання його під вартою з 07 червня 2024 року по 02 липня 2024 року включно в установі попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №2046 VIII від 18 травня 2017 року, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не були подані. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1