Провадження №1-кп/523/896/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

02.04.2024 року

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001084 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Задонка, Сладківського району, Тюменської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, інваліда 2 групи.

у скоєні кримінального правопорушенні передбаченого ст.286 ч.2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що 09.08.2023 об 11 годині 45 хвилини водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Accent»з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби при достатній видимості по асфальтованому сухому дорожньому покриттю вул. Марсельської з боку пр-ту Добровольського в напрямку вул. Капітана Кузнецова в місті Одеса, де організований двосторонній однорядний у кожному з напрямків рух.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу розташованого за перехрестям вул. Марсельської та вул. Героїв оборони Одеси, водій ОСОБА_6 діючи необережно, а саме з кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), був не уважним, не стежив належним чином за дорожньою обстановкою, маючи об`єктивну можливість бачити пішохода на нерегульованому пішохідному переході неподалік будинку АДРЕСА_2 , не врахував дорожню обстановку, а саме не переконався, що це буде безпечним для усіх учасників дорожнього руху, зокрема для пішохода, який у той час перетинав проїжджу частину дороги (вул. Марсельську) по нерегульованому пішохідному переході, не зменшив швидкість керованого ним автомобілю, внаслідок чого здійснив наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїжджу частину вул. Марсельської справа на ліво по вказаному нерегульованому пішохідному переходу відносно напрямку руху автомобілю марки «Hyundai Accent»з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку середнього ступеню, з ділянками забоїв лобної частки правої півкулі мозочку, яка супроводжувалась крововиливом між павутиною та м`якою оболонками головного мозку, пневмоцефалією (наявністю повітря у черепній порожнині), лінійного перелому потиличної кістки справа, забою м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки, переломів основ 5-ї та 4-ї п`ясних кісток лівої кисті зі зміщенням відламків, рани лівої кисті, закритого перелому верхньої гілки лівої лобкової кістки зі зміщенням уламків, перелому лівої сідничної кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому зовнішнього виростка лівої гомілки, підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків, які складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, та згідно п. 2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МО3 України від 17.01.1995, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В умовах даної події належні дії водія ОСОБА_6 регламентувалися вимогами пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Виконанням вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, надавши дорогу пішоходу, ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода і саме його фактичні дії перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

При допиті обвинувачений ОСОБА_6 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив суду, що 09.08.2023 року, рухався у АДРЕСА_3 , була сонячна погода, та йому засліпило очі, він рухався зі швидкістю 40 км/годину, і не побачив потерпілу, яка почала рухатись по пішохідному переходу. Про скоєне щиро кається, шкоду відшкодовує. Допомогу потерпілій надає.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , пояснила суду, що свідком події не була, потерпіла її матір, яку після події вона лікує, пояснила, що обвинувачений дійсно надає грошову допомогу. Просила призначити суд, покарання пов`язане з позбавленням волі.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 , за ст. 286 ч. 2 КК України, як, порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпій тяжке тілесне ушкодження.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 286 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_6 , щиро розкаявся у вчинені кримінального правопорушення, надав суду правдиві покази, частково відшкодував шкоду, та має бажання сплатити у повному обсязі, є особою похилого віку, має інвалідність.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є повне визнання вини, відшкодування шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_6 , раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, пенсіонер, інвалід 2 групи, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі із застосуванням іспитового терміну.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 , - до вступу вироку у законну силу обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Судові витрати у загальній сумі 5 257, 56 гривень, стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь Держави.

Речовий доказ а саме автомобіль марки « Hyundai- Accent» ресєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузову: НОМЕР_2 повернути власнику.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 22.08.2023 скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (пять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , від відбування основного покарання з випробуванням на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 , виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції);

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 2 п. 2 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції).

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 , - до вступу вироку у законну силу обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Згідно зі ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному проваджені за ухвалою слідчого судді від 22.08.2023 року, на вилучений при огляді автмобіль «Hyundai- Accent» державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , - скасувати, у зв`язку з недоцільністю щодо подальшого збереження.

Речовий доказ а саме автомобіль марки « Hyundai- Accent» ресєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузову: НОМЕР_2 повернути власнику.

Компакт-диск з відеозаписом обставин даної ДТП зберігати в матеріалах справи.

Судові витрати у загальній сумі 5 27, 56 гривень, стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь Держави.

Копії вироку вручити під розписку прокурору та ОСОБА_6 , а також надати для відома іншим особам Південно міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - для виконання, в межах їх повноважень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1