ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1214/23
Провадження № 11кп/818/101/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 15 вересня 2022 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000706, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Болдиревка Заветинського району Амурської області, РФ, громадянина України, військовослужбовець головний сержант 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , звання солдат, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року засуджено ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він будучи військослужбовцем, в період воєнного стану, з 14 серпня 2022 року по 04 січня 2023 року, до моменту прибуття до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі солдат ОСОБА_7 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, своє ухилення від військової служби та про його причини, не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд з 14 серпня 2022 року по 04 січня 2023 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В спільній апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просять вирок Київського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України.

В обґрунтування посилаються на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що обвинувачений на початку військового вторгнення РФ на територію України добровільно вступив на військову службу та весь час до 14 серпня 2022 року сумлінно виконував військовий обов`язок. 04 січня 2023 року обвинувачений самостійно повернувся до військової частини для подальшого проходження служби та захисту України, в цей же день із зізнанням з`явився до ТУ ДБР, розташованому у м.Полтава.

Окрім цього, зазначають, що обвинувачений ОСОБА_7 з 29 червня 2022 року по 02 липня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у Військовому клінічному центрі Північного району та 30 червня 2022 року переніс операцію з видалення грижі. Після у період з 02 липня 2022 року по 21 липня 2022 року продовжив лікування в КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Також просять врахувати, що обвинувачений прагне продовжити військову службу, бути корисним для Батьківщини, позитивно характеризується за місцем мешкання, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні вагітну дружину, яка є інвалідом 2-ї групи та страждає на епілепсію, матір пенсійного віку, яка страждає захворюванням - цукровий діабет та потребує його допомоги.

Наведене, на думку захисника та обвинуваченого, свідчить про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.ст.69, 75 КК України та виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та звільнення від призначеного покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу захисника та просила залишити її без задоволення.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України, висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Окрім цього, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, з власної волі прийнявши рішення проходити службу та погодившись беззаперечно дотримуватись Конституції України, Законів України, Військової присяги, вимог статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, під час воєнного стану ухилився від виконання обов`язків військової служби та без поважних причин незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. Вказаними діями ОСОБА_7 подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що в свою чергу підриває не лише боєготовність військових формувань, але й авторитет Збройних Сил України в цілому.

З огляду на викладене, наявність щирого каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, перебування на утриманні обвинуваченого вагітної дружини-інваліда ІІ групи, судвизнав в якості обставин, що пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання (його вид та строк) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено із застосуванням ст.69 КК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року (справа №344/5651/22 провадження 51-3759 км 22).

За таких обставини, апеляційні вимоги захисника про зміну вироку та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного ОСОБА_7 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані захисником в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим, покарання й було призначено обвинуваченому із застосуванням вимог ст.69 КК України.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3