Справа №293/1470/18
Провадження № 1-кп/293/26/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000470 від 29.11.2016 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України

Ухвалою від 15.02.2024 суд задовольнив клопотання прокурора та оголосив в розшук обвинуваченого ОСОБА_5 . На час розшуку ОСОБА_5 провадження по справі № 293/1470/18 зупинив та надав дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 . Організацію виконання ухвали доручив Житомирському районному управлінню поліції ГУНП в Житомирській області.

Ухвалою від 04.04.2024 у зв`язку із розшуком обвинуваченого та його затриманням суд відновив кримінальне провадження та призначив судове засідання на 04.04.2024 об 10: 30 год.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 діб із визначенням розміру застави 53680,00 грн.

Мотивуючи клопотання прокурор вказав на наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, на виклики до суду неодноразово не з`являвся, за місцем фактичного проживання не проживає, місце свого знаходження суду не повідомляв, у зв`язку з цим неодноразово піддавався приводу, офіційно не працює, що свідчить про відсутністиь міцних соціальних зв`язків з місцем проживання, будучи засудженим до покарання у виді громадських робіт, ухиляється від відбуття такого покарання, усвідомлює можливість засудження до реальної міри покарання, що вказує на наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та про наявність ризику продовжувати злочинну діяльність.

Вважає, що запобігання наведеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 можливе винятково у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Вважає, що прокурорм не доведено ризики, визначені ст. 177 КПК України, які б дозволяли обрати його підзахисному запобіжний захід у виді тримання під вартою. Просить обрати підзахисному більш м"який запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов"язання. Доводить, що її підзахисному не було відомо про дати судових засідань. Крім того звернула увагу, що останній не проживає за місцем реєстрації, а мешкає зі своєю цивільною дружиною у с. Видибор.

Обвинувачений в судовому засіданні щодо клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Вказав, що не з"являвся у судові засідання тому що не мав фінансової спроможності , а також з підстав неповідомлення йому про дати судвоих засідань.

Потерпілі у судове засідання не з`явились. У матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За нормами ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно положень ст. 194 КПК України визначено, що суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою…має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та доведені обставини, викладені у клопотанні в силу вимог ст. 194 КПК України, а саме:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років;

- наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України: переховування обвинуваченого від суду, який усвідомлюючи тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення може перереховуватись від суду про що, зокрема, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_5 до суду з листопада 2023 року жодного разу не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Неодноразово судом піддавався примусовому приводу, але у судове засідання не доставлений у зв`язку з відсутністю за місцем проживання, не працює, родини не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання;

- наявність можливості щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення;

Таким чином, суд дійшов висновку про доведення прокуром обставин, які свідчать про неможливість та недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Беручи до уваги вищенаведене, сукупність вказаних фактів, враховуючи, що суд своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд дійшов переконання, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

Тому суд уважає за необхідне визначити розмір застави, відповідно до норм ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Доводи ж захисника про недоведеність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не розцінює як доведені, оскільки такі жодними доказами не підтверджені. Захисником не наведено обґрунтованих доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього суд заувжує, що обвинуваченй не повідомляв суд про зміну місця проживання. При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_5 було відомо про розгляд справи у суді, однак останній свідомо ухився від покладеного на нього обов"язку явки у судові засідання та повідомлення про зміну місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.176-178,81,182,183,194,196,197 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

2. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 01.06.2024 (включно).

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання - з 13:00 години 03.04.2024 року.

3. Визначити заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду або прокурора, за кожною вимогою;

2) не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 або за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 без дозволу суду або прокурора;

3) повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

4. У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинувачени, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_6