Справа № 128/784/23
УХВАЛА

16 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування арешту на посвідчення водія у кримінальному провадженні № 0000279, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав до суду письмове клопотання про скасування арешту на посвідчення водія ОСОБА_8 , серії НОМЕР_1 , та визначення місця його зберігання у власника - ОСОБА_8 . Своє клопотання обвинувачений аргументував тим, що під час досудового слідства 10.08.2020 у нього було вилучене посвідчення водія та ухвалою слідчого судді від 13.08.2020 на дане посвідчення було накладено арешт. На даний час прокурором надано і приєднано до матеріалів кримінального провадження данне посвідчення, яке є речовим доказом. Зазначає, що при накладенні арешту участі в судовому засіданні він не приймав та метою арешту зазначено збереження речового доказу, уникнення його подальшого зникнення, втрати, пошкодження чи реалізації вилученого майна. Однак посвідчення водія є документом, який посвідчує його право керування транспортним засобом, та в ході досудового слідства в такому праві він не обмежувався та права керування транспортними засобами не позбавлявся. Така ситуація фактично позбавляє його можливості використовувати наявне право та він не може його реалізувати, так як при керуванні транспортним засобом зобов`язаний мати при собі посвідчення водія.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений подане клопотання підтримали з тих підстав, що обвинувачений фактично позбавлений можливості використовувати право керування транспортними засобами без відповідного рішення суду, оскільки він не може отримати його електронну версію, так як його посвідчення водія є старого зразка. Обвинувачений зобов`язується зберігати його при собі як речовий доказ, тому просить скасувати накладений на дане посвідчення водія арешт.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого, оскільки посвідчення водія визнано речовим доказом, для його збереження на нього накладено арешт і ухвала про накладення арешту обвинуваченим не оскаржувалася.

Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого, оскільки стороною захисту не доведено достатніх підстав для скасування арешту на вилучене посвідчення водія, яке визнано речовим доказом.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження, в тому числі, оглянувши в судовому засіданні наданий прокурором для долучення до матеріалів кримінального провадждення речовий доказ, а саме посвідчення водія, серія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_8 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 100 КПК України визначено, що речові докази повинні бути збережені до закінчення кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України - речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, можуть повертатися власнику або передаватись йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що під час проведення досудового розслідування ухвалою суду, серед іншого, накладено арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_8 та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Вказане посвідчення є документом, який засвідчує надання особі права керування транспортними засобами, відомості про обмеження обвинуваченого у праві керування транспортними засобами в порядку, встановленому ст.ст. 148 - 153 КПК України, або про позбавлення його такого права в передбаченому законом порядку, в матеріалах справи відсутні, даний речовий доказ оглянуто в судовому засіданні, його копія також надана прокурором для долучення до матеріалів кримінального провадження, він не містить слідів кримінального правопорушення та не є об`єктом кримінального правопорушення, а тому суд вважає, що належне зберігання вказаного документу у його власника негативно не вплине на розгляд кримінального провадження в суді.

Враховуючи вищевикладене, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом, і інтересами суспільства, оскільки продовжуване зберігання посвідчення водія обвинуваченого в матеріалах кримінального провадження є перешкодою у використанні ним наявного права керування транспортними засобами понад 3 роки, в якому він не обмежений та не позбавлений, та враховуючи, що воно визнано речовим доказом, суд вважає можливим скасувати накладений на нього арешт та змінити місце зберігання речового доказу, а саме передати його на відповідальне зберігання під розписку обвинуваченому ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 174, 350 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2020, на посвідчення водія, серія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_8 , та передати обвинуваченому ОСОБА_8 на відповідальне зберігання речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: посвідчення водія, серія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_8 , яке приєднане до матеріалів кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: