Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 673/162/24
Провадження № 1-кп/673/66/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 р.м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 ,

захисника- ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000415 від 19.11.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого апаратником ТОВ «АГРОХІМ ТЕХНОЛОГІЇ», неодруженого, із задовільним станом здоров`я, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2023 року, близько 22 год. 14хв. ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 , неподалік від домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході суперечки із ОСОБА_3 , що виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, за допомогою кулака правої руки умисно наніс останньому один удар в область обличчя, від яких потерпілий, втративши свідомість, впав на асфальтобетонне покриття тротуару.

В подальшому, ОСОБА_6 , не заважаючи на безпорадний стан ОСОБА_3 , кулаком правої руки умисно наніс щонайменше один удар в голову, а саме праву ділянку обличчя останнього.

Внаслідок таких дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_3 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів верхньої та нижньої повіки правого ока, крововиливу під кон`юктиву правого ока, рани шкіри правої брови, забою м`яких тканин правої половини обличчя, забою головного мозку легкого ступеня тяжкості, переломів кісток носу з переходом на перпендикулярну пластинку, комірки решітчастого лабіринту, нижню стінку основної пазухи, передньої та медіальної стінки правої гайморової пазухи, нижньої стінки правої орбіти, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Вказаними діями, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

В суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та показав як 18.11.2023 року в нічний час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння проводжав своїх гостей по вул. Першотравневій, що у смт Вовковинці Хмельницького району. В цей час, між ним та потерпілим, який йшов на зустріч по протилежній стороні вказаної вулиці, виникла словесна суперечка. Після того як потерпілий підійшов ближче до нього, за допомогою кулака правої руки наніс йому один удар в область обличчя, від якого той упав на дорожнє покриття. В той час як ОСОБА_3 перебував в лежачому положенні, підійшовши до нього наніс ще один удар в область голови, а після цього прослідував далі, залишивши потерпілого лежати. Наступного дня пішов до ОСОБА_3 додому, де дізнався, що останній перебуває у лікарні.

Потерпілий ОСОБА_3 показав як 18.11.2023 року після 22 год., прибувши у смт Вовковинці, повертався додому. Слідуючи по одній із вулиць селища помітив як на зустріч слідувала група людей, які робили йому зауваження з приводу того, що він дивиться на них. Через що, підійшов до них ближче з питанням куди йому дивитися та одразу відчув удар в область голови. Після чого не знає як відбувалися події, прийшов до свідомості у лікарні. Вказував, що ОСОБА_6 до цієї події не знав, проте пам`ятає, що саме він наносив удар. Також, зауважив, що внаслідок вчинення останнім кримінально - каранних дій, змушений тривалий час проходити лікування у медичних закладах Хмельницької області. Після цього, перебуваючи за місцем проживання, обвинувачений відвідував його, просив вибачення, проте грошових коштів на відшкодування, заподіяної шкоди не передавав.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, а також судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, а також цілком погоджуються із правовою кваліфікацією дій органом досудового розслідування, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку сторін кримінального провадження, які не заперечували проти його розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, потепірлого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України являється нетяжким злочином.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшували б покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

При цьому, на думку суду, безпідставними є посилання сторони захисту та обвинуваченого про щире каяття останнього з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки як стверджував обвинувачений, після нанесення потерпілому ударів, не вживав заходів для виправлення наслідків вчиненного, не надавав домедичної допомоги, а залишив останнього лежати у нічний час, непритомним на дорожньому покритті.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, яка крім того перебуває у безпорадному стані.

За місцем проживання ОСОБА_6 відсутні відомості, які б негативно його характеризували, за місцем роботи останній зарекомендував себе позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , з якою виховують трьох дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Згідно досудової доповіді Хмельницького РС №4 філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області від 10.04.2024 року ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства оцінені на рівні середніх, з урахуванням особи обвинуваченого, його способу життя, орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі є можливим.

Враховуючи вищенаведене, особу винного, суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі, в межах санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Також із врахуванням всіх обставин даного кримінального провадження, досудової доповіді органу пробації, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а тому застосовує до нього ст.ст.75, 76 КК України і звільняє від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

В межах означеного кримінального провадження прокурором в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради та Національної служби здоров`я України заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 в загальному розмірі 19142, 89 грн.

В силу ч.1 та ч.3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Частина 4 ст. 206 ЦПК України вказує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав вимоги заявленого прокурором цивільного позову, не ставив під сумнів надані з цього приводу докази та при цьому в повному обсязі на користь Хмельницької обласної ради відшкодував витрати за комунальні послуги за період стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_3 в КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради, що складали 957,48грн, а також частково в розмірі 2000грн на користь Національної служби здоров`я України на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що цивільний позов прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого підлягає до задоволення в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь Національної служби здоров`я України у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого 16185,41грн.

В решті вимог позову прокурора, з урахуванням розміру добровільних відшкодувань ОСОБА_6 в ході судового розгляду кримінального провадження, слід відмовити.

Також, у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_3 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення завданої моральної шкоди в сумі 80000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн.

30.04.2024 року захисником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 поданий відзив на даний позов, згідно якого вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди відповідачем визнаються частково в розмірі до 5000грн, який вважає спів розмірними із завданою потерпілому моральною шкодою.

Вимоги позову в частині стягнення витрат на правову допомогу вважає безпідставними, оскільки такі не підтверджені належними доказами.

Вирішуючи означений цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Так, згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

На думку суду, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

З урахуванням фактичних обставин вчинення злочину та матеріалів кримінального провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого, а в ході судового розгляду доведено належними і допустимими доказами факт завдання потерпілому моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому суд враховує характер, тривалість та глибину заподіяних йому моральних та фізичних страждань, оскільки в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, внаслідок отриманих в результаті вчинення злочину тілесних ушкоджень фактично втратив можливість вільно рухатися та пересуватися, що супроводжувалося втратою свідомості, при цьому з приводу цього змушений був тривалий час перебувати на лікуванні (12 днів в умовах КНП «Хмельницька обласна лікарня»). Також як наслідок ОСОБА_3 переніс страх за своє здоров`я, відчував негативні переживання та побоюванням щодо стану свого здоров`я в майбутньому.

Враховуючи конкретні обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого підлягає стягненню на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої йому злочином моральної шкоди в розмірі 35000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд виходить з наступного.

Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у статті 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано статтею 124 КПК України.

За правилами вказаної норми у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до п.1 частини 1статті 118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про стягнення судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах№821/227/17, №726/549/19,№810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, стороною потерпілого надано суду Договір про надання правової допомоги від 27.12.2023 року, який укладений між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно змісту вказаного Договору вбачається, що його предметом є надання правової допомоги та захист ОСОБА_3 під час здійснення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження за ч.1 ст.122КК України за фактом умисного нанесення 18.11.2023 року в смт Вовковинцях середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно п.3.1. вказаного Договору за надання правової допомоги ОСОБА_3 зобов`язується провести розрахунок відповідно до додаткової угоди.

При цьому Додаткова угода стороною потерпілого суду не представлена та зі слів представника ОСОБА_4 така відсутня.

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до положень ч.3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на відсутність Додаткової угоди, яка з огляду на зміст основного договору, регулює розрахунок за надання правової допомоги, у суду відсутні правові підстави для стягнення з обвинуваченого заявленого потерпілим розміру витрат на правову допомогу, передбачених абзацом першим п.3.1. Договору.

Таким чином, суд не вдається до оцінки наданих стороною потерпілого письмових доказів на підтвердження вартості понесених витрат на правову допомогу таких як: розрахунок вартості виконаних робіт по наданню правничої допомоги, акту про виконання наданих послуг та квитанції до прибуткового касового ордеру та зауважує, що такі є похідними та не можуть в цілому замінювати Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно абзацу третього п.3.1.Договору за результатами розгляду справи адвокат має право на додаткову винагороду, яка становить 10000грн, що пов`язана із присудженою/відсудженою на користь ОСОБА_3 сумою.

Вказана сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою («гонорар успіху») і є складовою частиною гонорару адвоката, тож відповідно належить до судових витрат, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду №904/4507/18 від 12.05.2020 року.

Разом з тим, в силу ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на те, що додаткова винагорода адвоката в розмірі 10000грн, що передбачена абз.3 п.3.1.Договору не була предметом позову, підстави для покладення на обвинуваченого обов`язку щодо її відшкодування відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Інші процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376, 394 КПК України, суд-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначити покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1(один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради та Національної служби здоров`я України до ОСОБА_6 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Національної служби здоров`я України в Дохід Державного бюджету (UA0022775, ГУК у Хмел.обл.мтг/24060300, , банк одержувача: Казначейство України) 16 185,41грн (шістнадцять тисяч сто вісімдесят п`ять грн. 41коп) на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди -35000 (тридцять п`ять тисяч)грн.

В решті вимог позовів відмовити.

Речові докази: DVD диск № MAPA23SK04163724 із відеозаписом із камери візуального спостереження домоволодіння АДРЕСА_2 за 18.11.2023 року, який надано ОСОБА_10 , та який зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0000415- зберігати там же; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_3 №1004 від 19.11.2023 року КНП «Хмельницька обласна лікарня», а також два рентгенівські знімки за 18.11.2023 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000415- повернути до КНП «Хмельницька обласна лікарня» за належністю.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст.. 394 КПК України до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1