Справа № 754/2364/24
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі Деснянського районного суду м. Києва клопотання представника власника арештованого майна - адвоката ОСОБА_3 про часткове скасування арешту,

за участі - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024 представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 через Електронний суд, звернулась із клопотанням про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024, накладеного ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2024, а саме: в частині користування автомобілем «BMW» моделі «760i», номер кузова № НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ та ключі.

В обґрунтування клопотання наведено, що за матеріалами кримінального провадження розслідується факт незаконного заволодіння ТЗ, який ОСОБА_5 офіційно придбав 07.10.2023 здійснивши реєстрацію автомобіля на своє ім`я у Сервісному центрі МВС. 17.01.2024 перебуваючи у м. Тернопіль, працівники поліції вилучили автомобіль, через розшук останнього. З ухвали слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, дізнався, що 27.09.2023 за договором купівлі-продажу автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_6 , який в подальшому придбав заявник. Вважає себе добросовісним набувачем, оскільки на час придбання не існувало перешкод для переоформлення автомобіля. Опираючись на доцільність передачі автомобіля у відповідальне збереження, просили скасувати арешт в частині користування ТЗ.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи скарги підтримала, не погоджуючись із правовою кваліфікацією правопорушення, вважаючи ОСОБА_5 добросовісним набувачем, наполягала на скасуванні арешту, оскільки вказаних захід забезпечення кримінального провадження безпідставно обмежує право власника володіти майном, насамперед в частині користування ТЗ.

Прокурор висловилась проти задоволення клопотання, оскільки автомобіль є предметом вчинення правопорушення, та підлягає експертному дослідженню.

З`ясувавши правову позицію, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого клопотання про арешт майна, виходячи за наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При розгляді клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні Деснянського УП ГУНП у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2024 за №0000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року в межах вказаного кримінального провадження, за клопотанням прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_4 , накладено арешт на автомобіль марки «BMW» моделі «760i», номер кузова № НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ та ключ, - з метою збереження речових доказів.

При розгляді клопотання також встановлено, що автомобіль є предметом вчинення злочину, який охоплюється диспозицією ст.289 ч.3 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на автомобіль слідчий суддя керувався вимогами ст.ст. 170-173 КПК України та дійшов висновку, що зазначене в клопотанні слідчого майно, цілком відповідають критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, а тому існують достатні правові підстави для накладення арешту на це майно, з метою його збереження задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя також зазначає, що відповідно до ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (стаття 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що арештоване майно має статус речових доказів у цьому кримінальному провадженні, долю яких має вирішуватися у порядку, встановленому ст. 100 КПК України, та за наявності подальшої необхідності такого арешту в цілях кримінального провадження, на які посилається прокурор, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту майна, про яке йдеться в клопотанні.

Враховуючи вищевикладені норми права слідчий суддя дійшов висновку, що звертаючись з клопотанням про скасування арешту майна, заявником не взято до уваги, що арешт майна накладався в зв`язку з тим, що майно, відносно якого застосовано захід забезпечення кримінального провадження, є за постановою слідчого, яка не скасована, речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а тому з метою його збереження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування й застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2024 у справі № 754/916/24 у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024, в частині користування автомобілем марки «BMW» моделі «760i», номер кузова № НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ та ключі, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1