У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2024 Справа №607/10907/24 Провадження №1-кс/607/3017/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , шляхом подачі у відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта», скерував на адресу суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, яке надійшло до суду 17 травня 2024 року, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000520 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме просить накласти арешт на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» р.н. НОМЕР_1 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане МРЕО Калуським РОВД Івано-Франківської області, заповнене на ім`я ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане МРЕО Калуським РОВД Івано-Франківської області, заповнене на ім`я ОСОБА_4 , та ключ від транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «2101» р.н. НОМЕР_1 чорного кольору, відповідають критеріям передбаченим ст.98 КПК України. Окрім того, вказані речові докази містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, які необхідні для проведення усіх необхідних експертиз, інших слідчих дій, для дослідження усіх обставин справи, а також те, що незастосування арешту даного майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування може призвести до приховування, пошкодження, зникнення даного майна або знищення слідової інформації на ньому, у зв`язку з чим просить накласти арешт на зазначене майно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає наступне.

Слідчий суддя встановив, що сектором дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000520 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Вказане досудове розслідування розпочате за фактом того, що 14.05.2024 до Тернопільського РУ поліції надійшла заява від ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_1 про те, що у лютому 2024 року невідома особа, всупереч його волі, розпорядилася майном останнього, чим вчинила самоуправство.

14.05.2024 постановою дізнавача сектору дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «2101» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000520 від 14.05.2024.

Окрім цього, 14.05.2024 постановою дізнавача сектору дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 визнано речовим доказом свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане МРЕО Калуським РОВД Івано-Франківської області, заповнене на ім`я ОСОБА_4 , та ключ від транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «2101» р.н. НОМЕР_1 чорного кольору.

У відповідності до ст.131 КПК України арешт є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно першого речення абзацу 2 ч.1 ст.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту клопотання, метою накладення арешту на зазначене в клопотанні майно є запобігання можливості його відчуження.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчим суддею встановлено, що з долучених до нього матеріалів не вбачається будь - яких доказів на підтвердження ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.353 КК України, за яким СД Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів, а також, що існує ризик відчуження майна, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Крім того, прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, і що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає недоведеною стороною обвинувачення у клопотанні необхідність накладення арешту на вказане майно, а також що існують ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому приходить до висновку про необґрунтованість поданого клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000520 від 14.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме про накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» р.н. НОМЕР_1 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане МРЕО Калуським РОВД Івано-Франківської області, заповнене на ім`я ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1