печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000640 від 14.07.2022,-

ВСТАНОВИВ:

28.05.2024 до Печерського районномго суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №120220000л00000640 від 14.07.2022.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт на майно накладене ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2023 року по справі № 757/34155/23-к, яке належить заявнику, було накладено безпідставно, необґрунтовано. Також, при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна.

Так, представник власника майна вказує, що аналізуючи хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000640 від 14.07.2022, на теперішній час відпала потреба в арешті вищезазначеної земельної ділянки, оскільки щодо неї проведені або мали бути проведені вже всі необхідні слідчі дії.

Окрім цього, ОСОБА_4 є добросовісними набувачами земельної ділянки, оскільки отримав право власності на підставі договору купівлі - продажу у встановленому законом порядку.

Таким чином, представник власника майна просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №757/34155/23-к, на земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:5201, загальною площею - 0.0545 га, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та скасувати заборону державним органам та органам нотаріату вчиняти будь-які дії, пов`язаних з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників щодо земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник власника майна в судове засідання з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами.

Прокурор в судове засідання з`явився, подав заперечення на клопотання, в яких зокрема просив і здійснювати розгляд клопотання без фіксування технічними засобами.

Так, у своїх заперечення прокурор зазначив, що земельна ділянка набута із кадстровим номером :01:012:5201 кримінально протиправним шляхом, так як вказана ділянка відноситься до лісового фонду та надана в приватну власність службовими особами Білогородської сільської ради на порушення земельного законодавства, а саме статтей 20,22,55,56,57,79,83,122,207 Земельного Кодексу, статтей 44,47 Ліосового кодексу України.

Відтак, просив з метою збереження речових доказів, недопущенням легалізації незаконно набутих земельних ділянок, відмовити в задоволенні клопотання.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000640 від 14.07.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2023 року по справі № 757/34155/23-к було накладено арешт, зокрема, і на земельну ділянку за кадастровим номером :01:012:5201 - 0.0545 га, зареєстровано за ОСОБА_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

З ухвали про арешт вбачається, щощо в період 2004-2021 р.р. група осіб за попередньою змовою вчинила злочинні дії направлені на протиправне заволодіння земельними ділянками орієнтовною площею 18 га, що розташовані в с. Білогородка Київської обл. та належать до територій лісогосподарського призначення.

Так, 25.12.2003 Білогородською сільською радою, на підставі листа генерального директора Київського державного лісогосподарського об`єднання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державного комітету лісового господарства ОСОБА_5 від 29.12.2002 вих. № 01-676 (відповідь на лист сільському голові Білогородської сільської ради ОСОБА_6 від 24.12.2002 № 217) прийнято рішення № 27, яким припинено право користування земельними ділянками ДАГО «Київліс», що розташовані в межах с. Білогородки, площею 4,71 га лісів першої групи: квартал 50 виділ 1 площа 1,36 га; квартал 50 виділ 2 площа 0,75 га; квартал 50 виділ 4 площа 04 га; квартал 50 виділ 5 площа 0,8 га; квартал 51 виділ 2 площа 08 га; квартал 51 виділ 12 площа 0,6 га.

В подальшому вказані земельні ділянки безкоштовно передано Білогородською сільською радою фізичним особам.

03.02.2005 Білогородською сільською радою, на підставі листа генерального директора Київського державного лісогосподарського об`єднання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державного комітету лісового господарства ОСОБА_5 від 25.10.2004 вих. № 01-850 (відповідь на лист сільському голові Білогородської сільської ради ОСОБА_6 від 13.10.2004 № 221) прийнято рішення № 5, яким припинено право користування земельними ділянками ДАГО «Київліс», що розташовані в межах с. Білогородки, площею 8,3 га в кварталі 51 виділ 8.

В подальшому вказані земельні ділянки безкоштовно передано Білогородською сільською радою фізичним особам.

Крім того, 14.07.2006 Білогородською сільською радою, на підставі листа директора ДП «Київський лісгосп» ОСОБА_7 від 10.03.2006 вих. № 02-121 (відповідь на лист сільському голові Білогородської сільської ради ОСОБА_6 від 28.01.2006 № 39/1-17) прийнято рішення № 53, яким припинено право користування земельними ділянками ДП «Київське лісове господарство», що розташовані в межах с. Білогородки, площею 5,8 га в кварталі 50 виділи 3,5.

Зокрема, слідством було встановлено, що відведення земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку відбувалось не за рахунок земель сільськогосподарського призначення, а за рахунок лісових ділянок, функціональне призначення яких Генеральним планом населеного пункту визначено як території зелених насаджень загального користування, Білогородська сільська рада затвердила документації із землеустрою, у зв`язку з невідповідністю їх положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також затвердженій містобудівній документації.

Таким чином, даний арешт було накладено з метою збереження речових доказів, оскільки слідчий суддя вважав, що є скупність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, які на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Так, з тверджень прокурора вбачається, що арешт є актуальним, оскільки досліджуюються обставини набуття права власності земельних ділянок, які відноситься до лісового фонду, а тому доводи сторони заявника на час розгляду клопотання є непереконливими.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявників обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав заявників та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК УкраїниНа підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000640 від 14.07.2022 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1