КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002203 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 18.09.2018 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо відшкодування процесуальних витрат та речових доказів.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 19.10.2022 року, приблизно о 12 годині 45 хвилин, знаходився за адресою: м. Київ, вул. Дашкевича, 3, де проходячи повз вказаний будинок помітив на землі біля дерева паперовий згорток, з кристалічною речовиною білого кольору.

Будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що у знайденому паперовому згортку може знаходитись наркотичний засіб, без мети збуту підняв із землі, знайдений ним паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, чим безоплатно незаконно придбав наркотичний засіб, який поклав до правої кишені своїх джинсів та став незаконно зберігати при собі вказаний наркотичний засіб для власного вживання без мети подальшого збуту.

Того ж дня, 19.10.2022 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, працівниками поліції, за адресою: м. Київ, вул. П.Запорожця, 17, було зупинено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон.

В подальшому, 19.10.2022 року, в період часу з 14 години 10 хвилин до 14 години 16 хвилин, під час проведення огляду місця події, що проводився на ділянці місцевості за адресою: м. Київ, П. Запорожця, 17, ОСОБА_6 в присутності двох понятих, на прохання працівників поліції, добровільно видав, паперовий згорток, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору, що містила в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон, маса якого в речовині становить 0,039 г.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року в частині призначено покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , зазначає про те, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

Як зазначає апелянт, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд фактично жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення.

Зокрема, як вказує апелянт, ігноруючи категоричну вимогу закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції не надав необхідної оцінки негативним відомостям про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі, за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, суспільно-корисною працею не займається, ніде не працює.

Крім того, заходи кримінальної репресії, які застосовувались раніше до ОСОБА_6 виявились не достатніми і не сприяли його виправленню та перевихованню, оскільки останній вчинив новий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, тобто обвинувачений на шлях виправлення не став, належних випадків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя.

На думку прокурора, наполегливе прагнення ОСОБА_6 вести злочинний спосіб життя і категоричне небажання виправлятися, не дають підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичної речовини, без мети збуту, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.

Порушень при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, відповідно до вимог, передбачених ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, які, згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнав щире каяття у вчиненні кримінального проступку та активне сприяння його розкриттю.

Обставин, які, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також, суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_6 , який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, не є інвалідом І чи ІІ групи, не є особою, яка досягла пенсійного віку, спосіб життя та відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особливості й обставини його вчинення, а саме: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення проступку, а тому визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.ст.75,76 цього Кодексу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог ст. 75 цього Кодексу, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст.ст. 50, 65-67, 75 КК України, а тому, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення щодо ОСОБА_6 нового вироку, оскільки вказана апеляційна скарга не містить ґрунтовних підстав для прийняття такого рішення, в тому числі через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

По-перше, доводи апеляційної скарги щодо наявності такої підстави для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, як невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м'якості, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки, як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Між тим, в апеляційній скарзі не наведено будь-якого обґрунтування на підтвердження того, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на один рік, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.

Більш того, звертаючи увагу на м'якість призначеного судом покарання, прокурор у своїй апеляційній скарзі не ставить питання про призначення ОСОБА_6 більш суворого за розміром покарання, в порівнянні з тим, яке йому призначив суд першої інстанції, а відтак підстави для його визнання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого відсутні.

По-друге, що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, яка, як вважає апелянт, не підлягала застосуванню, то вони, на думку колегії суддів, також не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з огляду на таке.

Зокрема, посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не мотивував належним чином свого рішення та не навів переконливих аргументів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а також на те, що суд взагалі не врахував дані про особу ОСОБА_6 , а саме те, що останній неодноразово судимий, в тому числі за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, неодноразово відбував покарання у вигляді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення, не є настільки переконливими для того, щоб зробити однозначний висновок про те, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання, призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у будь-якому випадку слід вважати безпідставним, оскільки, незважаючи на попередні судимості обвинуваченого, ступінь тяжкості та обставини інкримінованого йому кримінального проступку, не дозволяють стверджувати про те, що тільки реальне відбуття покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік зможе забезпечити досягнення мети покарання, визначеної законом.

Більш того, колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та ухвалення відносно нього нового вироку, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, оскільки, як встановлено під час апеляційного розгляду, після ухвалення оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_6 07 листопада 2023 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а тому у разі визнання його винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, йому буде призначено остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 цього Кодексу, тобто з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, але без звільнення від його відбування з випробуванням.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора,приймаючи до уваги конкретні обставини даного кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду, дані про особу винного та інші обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вказаної скарги та скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 черезнеправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та неможливість його виправлення без відбування покарання.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора на цей вирок, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 755/12181/22

Номер провадження :11-кп/824/640/2024

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1