Код суду 233 Справа № 233/2902/24
Вирок
Іменем України
10 липня 2024 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому продовжений.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Поряд із цим, відповідно до ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 лютого 2024 року № 37 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Водночас, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 лютого 2024 року № 37 на посаді стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 проходив військову службу солдат ОСОБА_6 .
Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язаний, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.
Крім того, являючись військовослужбовцем Збройних сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України достеменно знав, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо та тощо.
Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, при наступних обставинах:
Так, 23 лютого 2024 року приблизно о 18 годині солдат ОСОБА_4 разом з солдатом ОСОБА_6 знаходились в приміщенні кухні за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де відпочивали, вживаючи алкогольні напої, тобто проводили досуг, не пов`язаний з військовою службою. В цей же день, близько о 21 годині солдат ОСОБА_4 пішов відпочивати до кімнати, де ліг на ліжко. 24 лютого 2024 року приблизно о 00 годині 25 хвилин солдат ОСОБА_6 підійшов до солдата ОСОБА_4 , став стягувати його за ноги з ліжка, вимагав, щоб останній піднявся, використовуючи при цьому нецензурну лайку, це обурило солдата ОСОБА_4 та в цей час у останнього виник кримінальний протиправний намір на спричинення тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій кримінальний протиправний намір на заподіяння тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_4 , 24 лютого 2024 року приблизно о 00 год. 30 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 , та будучи обуреним діями останнього, який до нього чіплявся та не давав відпочивати, у солдата ОСОБА_4 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_6 , та він (солдат ОСОБА_4 ), лежачи на правому боці на ліжку, діючи з прямим умислом, з лівої кишені своїх штанів лівою рукою дістав ніж та розклавши його, наніс два послідовні удари навідмах солдату ОСОБА_6 , який стояв біля ліжка, в область обох стегон. Від отриманих тілесних ушкоджень, солдат ОСОБА_6 присів та солдат ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, спрямованого на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_6 , утримуючи ніж у лівій руці, наніс один удар в область правої лопатки останньому, внаслідок чого солдат ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення правого стегна, що відноситься до легкого тілесного ушкодження; проникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітини праворуч, лівого стегна з ушкодженням лівої підколінної вени, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 зі згоди потерпілого ОСОБА_6 02 липня 2024 року укладена угода про визнання винуватості.
Відповідно п. 2 угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі повідомленої йому підозри та висунутого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України; щиро каявся; у разі затвердження угоди про визнання винуватості зобов`язався виконати призначене покарання; не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів;
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення.
Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в повному обсязі, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Додав, що щиро розкаюється у скоєному, сприяв розкриттю правопорушення, бажає продовжувати військову службу, зрозумів свою помилку.
Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно в присутності захисника та призначити узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та виконання вимоги п. п. 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника зі згоди потерпілого може бути укладено угоду про визнання винуватості.
Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить нічим інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.
Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Таким чином, судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, 02 липня 2024 року угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз. Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачений свою провину визнає повністю, зазначив, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, отже суд дійшов висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 02 липня 2024 року слід затвердити та призначити обвинуваченому покарання передбачене угодою.
Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, має постійне місце проживання, одружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у 1995 році знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, а також його критичне ставлення до скоєного, бажає продовжити військову службу суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням з суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_4 в доход держави 20 % (двадцяти) відсотків.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відраховуванням в дохід держави 20% (двадцять відсотків) від суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_4 є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи зброї № Д-19/113-24/2853 ХЗ від 21 травня 2024 року в сумі 1893 грн. 20 коп. на підставі ст. 118 КПК України включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.
Застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, враховуючи призначене судом покарання не пов`язане з триманням під вартою необхідно скасувати.
Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти який продовжено ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2024 року. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2024 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк 60 днів.
Відповідно до протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 затриманий 24.02.2024 о 13 год. 45 хв. в порядку ч. 4 ст. 208 КПК України.
Разом з цим, за приписами ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 , строк його попереднього ув`язнення з 24 лютого 2024 року по 10 липня 2024 року включно.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Арешт накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2024 року підлягає скасуванню.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 394, 424, 468, 469, 472-476 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02 липня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому узгоджене покарання за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 69, 58 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 попереднє ув`язнення починаючи з 24 лютого 2024 року до 10 липня 2024 включно у строк відбутого покарання з розрахунку один день тримання під вартою в умовах гауптвахти дорівнює трьом дням службового обмеження.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2024 року стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили скасувати. Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні пов`язані із проведенням по справі експертизи зброї № Д-19/113-24/2853 ХЗ від 21 травня 2024 року в сумі 1893 грн. 20 коп.
Скасувати арешт накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2024 року, а саме на: предмет схожий на ніж (розкладний) зі слідами РБК; зріз тканини зі спального мішку зі слідами РБК; штани (термобілизна) зі слідами РБК; бушлат зі слідами РБК; ганчірка зі слідами РБК.
-зріз тканини зі спального мішку зі слідами РБК поміщений до паперового пакету з пломбою NPU 0465219, ганчірку зі слідами РБК поміщену до картонної коробки з пломбою NPU 0465220, зразок крові потерпілого ОСОБА_6 який поміщено до паперового конверту, зразок крові на марлі ОСОБА_4 який поміщено до паперового конверту, залишки змивів з об`єктів поміщені до паперового конверту передані на зберігання до камери речових доказів ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області відповідно до квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 56 від 22.04.2024, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження 403, порядковий номер 56 знищити.
Речові докази передані на зберігання до камери речових доказів ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області відповідно до квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 121 від 05.07.2024, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження 403, порядковий номер- 121, а саме:
-предмет схожий на ніж (розкладний) зі слідами РБК поміщений до картонної коробки з пломбою NPU 0465216 знищити,
- штани (термобілизна) зі слідами РБК поміщені до картонної коробки з пломбою NPU 0465218 та бушлат зі слідами РБК поміщений до картонної коробки з пломбою NPU 0465217 передати за належністю потерпілому ОСОБА_6 ,
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: