Справа № 944/1596/24
Провадження №1-кп/944/887/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2024м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2023 року за № 0000239, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Червоноград Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , посада старший польовий медик роти, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 05 серпня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 08 березня 2023 року.

Таким чином ОСОБА_4 здійснив самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Крім цього ОСОБА_4 , в перших числах серпня місяця 2023 року, перебуваючи на риболовлі на річці Західний Буг у м.Червоноград Львівської області виявив кущ рослини «Коноплі», який зрізав, приніс до себе до дому, а саме в квартиру АДРЕСА_3 , де висушив вказану речовину та в порушення вимог ст.ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15 лютого 1995 року, отримавши вищевказаний наркотичний засіб Канабі зберігав на кухні своєї квартири для власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, 22 серпня 2023 року під час проведення обшуку в квартирі за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 , а саме в квартирі АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено згорток фольги та два прозорі пакети, в яких знаходився наркотичний засіб Канабіс, масою 26,39 грам., яку як повідомив ОСОБА_4 зберігав для власного вживання.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що перебував в зоні бойових дій як польовий медик де отримав поранення та контузію, у зв`язкe з чим був направлений у військовий госпіталь для проходження лікування. Після госпіталю повернувся до військової частини, однак через поганий стан здоров`я залишив частину та став лікуватися вдома. До військової частини повернувся 08 березня 2023 року. Також повідомив, що в серпні 2023 року перебуваючи на риболовлі на річці Західний Буг у АДРЕСА_4 виявив кущ рослини «Коноплі», який зрізав, приніс до себе до дому де висушив та зберігав у квартирі для власного вживання, оскільки після поранень відчуває і надалі болі, а конопля даний біль приглушує. У вчиненому розкаявся, обіцяє більше подібного не вчиняти, бажає надалі проходити військову службу.

Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у самовільному залишенні військової частини, в умовах воєнного стану, за ч.1 ст. 309 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем Збройних сил України, брав безпосередню участь у бойових діях в районі проведення операції об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях, отримав поранення, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття та активне розкриття кримінального правопорушення.

Обставини, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 Кримінального кодексу України, у виді обмеження волі строком на 1 рік.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.

Крім того, постановою слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові від 23 серпня 2023 року визнано речовим доказом згорток фольги з речовиною рослинного походження а також два прозорі пакетики з речовиною ослиного походження, які поміщено до спец пакету ДБР В2018751.

Згідно з нормами ч. ч. 1, 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що речовий доказ, а саме згорток фольги з речовиною рослинного походження, а також два прозорі пакетики з речовиною ослиного походження, які поміщено до спец пакету ДБР В2018751 слід знищити у передбаченому законом порядку.

Також у кримінальному провадженні здійснено процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1912 грн 00 коп, що підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, із ОСОБА_4 слід стягнути процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1912 грн 00 коп.

Запобіжний захід обвинуваченій під час судового провадження не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 366-371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 309, частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до частини 4 статті 76 Кримінального кодексу України нагляд за ОСОБА_4 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 згідно з частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривні 00 копійок.

Речовий доказ - згорток фольги з речовиною рослинного походження, а також два прозорі пакетики з речовиною ослиного походження, які поміщено до спец пакету ДБР В2018751, знищити у передбаченому законом порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1