ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2204/24 Справа № 174/654/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про заміну призначеного покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Запоріжжя, громадянина України, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяців на покарання у виді обмеження волі строком на 8 місяців,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про заміну призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_8 .

Мотивуючи постановлене рішення суд першої інстанції послався на те, що з огляду на те, ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту, а обмеження волі є більш суворим покаранням в структурі покарань, визначених ст.51 КК України порівняно з арештом та пробаційним наглядом, то задоволення клопотання прокурора буде суперечити приписам ч.1 ст.5 КК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання прокурора, в межах заявлених вимог, задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою замінити засудженому ОСОБА_8 покарання, призначене вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023, покарання у виді арешту на обмеження волі.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор зазначає, що Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту, який набрав законної сили 27.03.2024. Разом з цим, 28.03.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023 № 3342-IX, яким внесені зміни до Кримінального кодексу України, серед іншого в частині виду покарань арешту, й за змістом ст. 60 КК України в редакції цього закону, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті., й відтак суб?єктом покарання у вигляді арешту може бути виключно військовослужбовець.

На переконання прокурора, суд відмовляючи в задоволенні клопотання, з тих підстав, що обмеження волі є більш суворим видом покарання, не надав належної оцінки тим обставинам, з яких суд виходив при призначенні обвинуваченому покарання, які свідчать про те, що покарання у виді пробаційного нагляду, яке полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, не буде відповідати меті покарання, визначеної ст. 50 КК України, так як не буде пропорційним скоєному.

Позиції сторін судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі.

Захисник заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Засуджений, належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного перегляду, до судового засідання не з`явився, клопотань та заяв про відкладення не подавав.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення апеляційного перегляду за відсутністю засудженого.

Мотиви суду.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

У КПК України відсутні спеціальні норми про порядок заміни покарання у випадках доповнення КК України положеннями про новий вид покарання та скороченням категорій осіб, до яких може бути застосовано покарання, яке раніше вже було закріплене у кримінальному законодавстві.

Разом з цим, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України містить положення про те, що під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про різні сумніви й суперечності, що виникають при виконанні вироку.

З огляду на приписи п. 10 та 14 ч. 1 ст. КПК України можна дійти висновку, що суд має право вирішувати питання про заміну покарання у виді арешту, яке належить до питань, пов`язаних із виконанням вироку, порядок вирішення яких регламентовано ст. 539 КПК України. відповідно до якої питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Так, ОСОБА_8 засуджено за вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023, який залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.03.2024, за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту. Вирок набрав законної сили 27.03.2024 та на цей час не виконаний.

28 березня 2024 року набув чинності Закон України від 23 серпня 2023 року № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» (далі Закон 3342-ІХ), в результаті чого КК України був доповнений таким видом покарання, як пробаційний нагляд (п.7-1 ч.1 ст.51 та ст.59-1 КК України).

Разом з цим, за змістом ст. 60 КК України в редакції вказаного Закону № 3342-ІХ, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті.

Таким чином, покарання у вигляді арешту може бути засновано виключно до особи, яка є військовослужбовцем, а до інших осіб, що не відносяться до цієї категорії, зазначене покарання не застосовується, з урахуванням чого в санкції відповідних статей КК України були внесені зміни.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону № 3342-ІХ від 23.08.2023) передбачено такі види покарання: штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Законом 3342-ІХ також доповнено пунктом 23 Розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КК України, відповідно до якого з дня набрання чинності Законом засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, невідбута частина покарання має бути замінена на інший вид покарання відповідно до ст. 72 КК України.

08.05.2024 до суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора про заміну покарання, призначеного ОСОБА_8 у виді 4 місяців арешту на покарання у виді 8 місяців обмеження волі.

Суд відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора послався на те, що частиною 3 статті 26 КПК України визначено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, й оскільки прокурор просить про заміну засудженому покарання на обмеження волі, яке є більш суворим покаранням в структурі покарань, визначених ст. 51 КК України порівняно з арештом та пробаційним наглядом, й заміна покарання, призначеного засудженому ОСОБА_8 у виді арешту на обмеження волі призведе до погіршення його становища, що буде суперечити приписам ч. 1 ст. 5 КК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується не в повній мірі.

Так, статтею 61 КК України передбачено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Разом з цим, Законом 3342-ІХ запроваджено новий вид покарання - пробаційний нагляд, який у структурі покарань, яка визначена ст.51 КК України, є менш суворим видом покарання ніж покарання у виді арешту та обмеження волі і полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, а покарання у виді арешту є менш суворим видом покарання ніж покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції що заміна покарання у виді арешту на покарання у виді обмеження волі, виходячи з положень ст., ст. 5, 51 КК України, є неможливою, оскільки призведе до погіршення становища засудженого.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, мав можливість у межах клопотання, заявленого прокурором, замінити призначене покарання ОСОБА_8 на більш м`який, ніж обмеження волі, виходячи зокрема і з того, що відповідно до пункту 23 Розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КК України, визначено обов`язок заміни покарання у виді арешту на інший вид покарання, й відмова у задоволенні клопотання прокурора, у цьому випадку, не є доцільною, а «процес заради процесу», а саме звернення до суду з новим клопотанням, призведе до безпідставного затягування з виконанням вироку суду та відбування покарання засудженим, а так само і до зайвої втрати робочого часу судом та учасниками, а відтак не є виправданим.

Разом з тим, доводи прокурора щодо можливості призначення засудженому покарання у виді обмеження волі, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину та його особу, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на стадії виконання судового рішення, апеляційний суд, і так само місцевий суд вирішує питання щодо приведення вироку у відповідність із діючим законодавством, а не призначає покарання на підставі ст. 65 КК.

За таких обставин апеляційний суд вважає доводи прокурора частково обґрунтованими, а ухвалу суду першої інстанції такою що підлягає скасуванню з ухваленням нової, з частковим задоволенням клопотання прокурора, замінивши засудженому ОСОБА_8 покарання у виді арешту на покарання у виді пробаційного нагляду, з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про заміну призначеного покарання ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про заміну призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Замінити засудженому ОСОБА_8 невідбуту частину покарання за вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці на покарання у виді пробаційного нагляду строком на 8 (вісім) місяців, відповідно до положень ст.72 КК України.

Покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3 ч.2 ст. 59-1 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання у виді пробаційного нагляду рахувати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4