Провадження № 1-кс/686/4340/24
У Х В А Л А
16 травня 2024 року м. Хмельницький
Прокурор Хмельницького окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт на:
-на автомобіль «ZAZ 110307-42», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-автомобіль «BMW IX», д.н.з. НОМЕР_5 , який згідно згідно із тимчасовим талону реєстрації № НОМЕР_6 від 02.05.2024 належить ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_3 , (м.т. НОМЕР_7 ), з позбавленням права на відчуження та розпорядження власником автомобіля та користувачем.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником автомобіля «ZAZ 110307-42», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (м/т: НОМЕР_8 ).
06.05.2024 прокурором Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_9 внесено клопотання про арешт майна до Хмельницького міськрайонного суду, в порядку ст.ст. 98, 131-132, 167, 170-171 КПК України.
13.05.2024 до Хмельницької окружної прокуратури надійшла ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 09.05.2024 про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте в його клопотанні міститься прохання про розгляд справи за його відсутності, просить його задовольнити.
У силу ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що зазначені транспортні засоби безпосередньо контактували між собою в момент дорожньо-транспортної пригоди та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
Отже, вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, зокрема для збереження та належної фіксації наявних на транспортних засобах слідів та дослідження їхнього технічного стану.
Разом і зцим, із долученої копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.05.2024 слідує, що розташування транспортних засобів відносно елементів дороги зафіксовано шляхом фотофіксації, про що вказано у протоколі.
З матеріалів клопотання видно, що автомобіль «BMW IX», д.н.з. НОМЕР_5 зіткнення з яким за механізмом дорожньо-транспортної пригоди відбулося первинно повернутий на відповідальне зберігання володільцю.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
З огляду на те, що сліди на траснпортному засобі «BMW IX», д.н.з. НОМЕР_5 зафіксовані та інших слідчих дій, які б потребували перебування у розпорядженні сторони обвинувачення цього транспортного засобу не проводилося, враховуючи відсутність доведення ризику знищення цього майна, з урахуванням ризику його відчуження, задля забезпечення проведення із транспортним засобом слідчих дій, які допоможуть відтворити обставини дорожньо-транспортної пригоди, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність арешту транспортного засобу шляхом встановлення заборони його відчуження і розпорядження.
За таких обставин, клопотання підлягає задоволенню.
Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом. У разі встановлення обставин, за яких в подальшому застосуванні цього заходу буде відсутня потреба, він може бути скасований повністю або частково слідчим суддею, зокрема за клопотанням власника майна.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
-на автомобіль «ZAZ 110307-42», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 ;
Виконання ухвали покласти на слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 .
Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя