У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001336 за апеляційною скаргою прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Нікольське Братського району Миколаївської області, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

потерпіла ОСОБА_10 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільні позови прокурора в інтересах Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня», потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди та потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_8 та страхової компанії «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишені без розгляду.

Ухвалено судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 38 205 грн. віднести за рахунок держави.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_8 витрати за проведення експертиз в сумі 38 205 грн. та задовольнити позов прокурора в інтересах Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» за стаціонарне лікування потерпілого в сумі 5 522,7 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд дійшов висновку, що прокурором не доведено порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху. Але апелянт вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги, як доказ висновок експерта № 17-913 від 19.09.2017 р., яким підтверджено причинний зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та порушенням водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, оскільки застосуванням екстреного гальмування, за умов руху з допустимою швидкістю (60 км/год.), він міг би уникнути зіткнення з іншим транспортним засобом.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на висновок експертів № 856 від 13.11.2017 р., яким також встановлено значне перевищення водієм швидкості, проте заперечується наявність прямого причинного зв`язку між допущеним водієм порушенням швидкісного режиму та настанням події. При цьому, суд залишив поза увагою той факт, що на момент проведення даної експертизи в ч. 3 ст. 243 КПК України передбачалось, що експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадку та в порядку, передбаченому ст. 244 КПК України, тобто лише у разі відмови слідчого, прокурора у задоволенні клопотання сторони захисту про залучення експерта. Захисник ознайомлений з матеріалами провадження 19.10.2017 р., а клопотання до експертної установи подано 17.10.2017 р. тобто до ознайомлення захисника з матеріалами провадження. Отже, не маючи на момент звернення матеріалів кримінального провадження, захисник не мав можливості надати експерту об`єктивні дані для проведення дослідження. При цьому, слідчому, клопотань про призначення експертизи захисник не подавав.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про те, що висновок експертів № 856 від 13.11.2017 р., отриманий в порушення встановленого законом процесуального порядку і, зроблений на підставі вихідних даних, отриманих у спосіб не передбачений процесуальним законодавством, а тому суд, не мав права посилатись на нього при ухваленні рішення.

Прокурор вважає, що суд, обґрунтовуючи неприйняття до уваги, як доказу висновку експерта № 17-913 від 19.09.2017 р. наданого прокурором, зазначив, що він суперечить наявним в матеріалах висновкам експертів та поясненням експертів, однак у вказаному висновку протиріччя є лише з висновком експерта № 856 від 13.11.2017 р. наданого стороною захисту, висновки інших експертиз (№ 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р., № 19-1530 від 14.08.2019 р., № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р.) насправді не спростовують висновки експерта № 17-913 від 19.09.2017 р. Той факт, що вони не містять конкретної відповіді на питання стосовно наявності причинного зв`язку між допущеним ОСОБА_8 порушенням правил дорожнього руху та настанням дорожньо-транспортної пригоди не робить його нікчемним та необ`єктивним.

Саме незрозумілість висновку № 1352 від 09.10.2020 р. та показання експерта ОСОБА_13 , який не зміг пояснити розбіжності його висновку з висновками інших експертів, за одних і тих же вихідних даних, викликали необхідність призначення судом 31.05.2021 р. комісійної автотехнічної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, а відтак оцінка показань експерта ОСОБА_13 та складеного ним висновку № 1352 від 09.10.2020 р., як таких, що відповідають фактичним обставинам справи суперечать іншим наявним у кримінальному провадженні доказам.

Неповнота судового розгляду, на думку прокурора, полягала в тому, що за висновками комісійної експертизи № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р., яка складена на підставі ухвали суду від 31.05.2021 р., підтверджено факт значного перевищення швидкості водієм ОСОБА_8 , водночас, на деякі поставлені судом питання за № № 4, 5, 7, 9 комісія не відповіла, пославшись на відсутність необхідних для проведення розрахунків та досліджень вихідних даних, а надаючи відповідь на питання № 8 прямо зазначила, що встановлення видимості об`єктів перешкоди здійснюється під час слідчого експерименту. До того ж комісією не надано відповіді на питання чи мав водій ОСОБА_8 технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВАЗ 2106» при швидкості його автомобіля 60 км/год.

З метою уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що можуть бути використані, як вихідні дані при проведенні експертизи, прокурором заявлялись клопотання про надання органу досудового розслідування доручення на проведення слідчої дії слідчого експерименту. Проте суд, вказане клопотання залишив без задоволення, пославшись на відмову обвинуваченого приймати участь у слідчій дії. Але незгода обвинуваченого приймати участь у слідчому експерименті не є підставою для відмови суду у його проведенні, адже ця слідча дія, за відсутності згоди обвинуваченого, може бути проведена з іншими учасниками кримінального провадження.

Враховуючи, що експерти не відкинули можливості проведення дослідження в цілому, а лише вказали на недостатність вихідних даних для його проведення, які можливо отримати у процесуальний спосіб, необґрунтована відмова суду у задоволенні клопотання прокурора перешкодила дослідженню обставин, з`ясування яких, має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Наведені істотні порушення процесуального закону, які полягають у поверхневій оцінці доказів, ненаданні оцінки всім дослідженим у суді доказами, відсутності оцінки доказів у їх сукупності, на думку прокурора призвели до помилки в оцінці фактичних обставин кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

07.07.2017 р. на початку першої години ночі, ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем «ВМW 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на передньому сидінні у якому, як пасажир, знаходилась ОСОБА_10 . Автомобіль рухався по неосвітленій сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» зі швидкістю 93 км/год. з боку м. Вознесенська у напрямку с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області. Під час руху, при наближенні до початку населеного пункту с. Новогригорівка, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.3, 12.4 та дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» розділу 33 Правил дорожнього руху, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змінам, не звернув уваги на те, що в цей час на проїжджу частину, з території автозаправної станції «V», розташованої за адресою: с. Новогригорівка, вул. Самосенків, 1 «А», справа наліво по ходу його руху, виїжджав, з порушенням вимог п. п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху, автомобіль «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 у з`єднані з причепом «ПП» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , на передньому сидінні у якому знаходилась пасажир ОСОБА_11 , завчасно не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості при в`їзді до населеного пункту с. Новогригорівка 60 км/год. та до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 . В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху зазначені транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, водій ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, будучи доставленим до комунальної установи Вознесенська Центральна районна лікарня, від отриманих тілесних ушкоджень помер в реанімаційному відділенні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_15 , а потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту, і наслідками, що настали, повинен бути причинний зв`язок. Його відсутність виключає кримінальну відповідальність особи за ст. 286 КК України.

Суд зазначив, що дослідженні в судовому засіданні докази лише підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди, її наслідки та правомірність керування автомобілем ОСОБА_8 .

Суд встановив, що прокурором не доведено порушення водієм ОСОБА_8 п. п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, та п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Так, з пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що коли обвинувачений виїхав на підйом та побачив автомобіль ВАЗ, він одразу почав гальмувати, а отже, вжив заходів для зменшення швидкості, що підтверджуються даними, встановленими під час слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 , даними протоколу огляду місця події від 07.07.2017 р. та схемою до нього. Згідно із схемою до протоколу огляду місця події, сліди гальмування правих коліс автомобіля «ВМW 525» розпочинаються після закінчення заокруглення проїжджої частини за 14,2 м. до знаку 5.45 «Початок населеного пункту», тоді як поворот до АЗС знаходиться на відстані 25,4 м. від знаку 5.45 «Початок населеного пункту».

На переконання суду, дані схеми до протоколу огляду місця події вказують на те, що гальмування транспортним засобом ОСОБА_8 розпочав одразу після виїзду з заокруглення проїжджої частини за 14.2 м. до знаку 5.45 «Початок населеного пункту», що підтверджує дотримання ОСОБА_8 п. 2.3 (б) та п. 12.3 Правил дорожнього руху. Дані протоколу огляду місця події від 07.07.2017 р. та схеми до нього, а також пояснення обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_10 та дані отримані внаслідок слідчих експериментів з ними не спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 в даній дорожній обстановці порушив п. 12.4 Правила дорожнього руху, які діяли на час даної дорожньо-транспортної пригоди, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., що підтверджується висновками експертів № 856 від 13.11.2017 р., № 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р, № 19-1530 від 14.08.2019 р., № 1352 від 09.10.2020 р., № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р.

Крім того, судом встановлено, що водій автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом, порушив п. 10.1, п. 10.2 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.12.2017 р., згідно якої кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ) закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого, без подальшої його реабілітації., висновком експертів № 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р., та висновком експертів № 856 від 13.11.2017 р.

Суд не прийняв до уваги висновку експерта № 17-913 від 19.09.2017 р., за змістом якого, дії водія автомобіля «ВМW 525», передуючи Дорожньо-транспортній пригоді, не відповідали пунктам 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що наступила, виходячи з того, що даний висновок суперечить висновкам комісійної експертизи № 856 від 13.11.2017 р., висновкам транспортно-трасологічної та автотехнічної комісійної експертизи № 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р., висновку експерта № 19-1530 від 14.08.2019 р., висновку експерта № 1352 від 09.10.2020 р., висновку експертів № № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р., які проведені на підставі ухвал суду та вихідних даних, встановлених, як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства. Роз`яснення експертів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , у судовому засіданні, привели суд до переконання у відповідності їх висновків фактичним обставинам справи.

Суд зазначив, що жодна з експертиз № 856 від 13.11.2017 р., № 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р., № 19-1530 від 14.08.2019 р., № 1352 від 09.10.2020 р., № № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р. не встановила, що порушення водієм ОСОБА_8 п. 12.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а тому дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не доведене, досліджені показання потерпілих, письмові докази, висновки експертиз та пояснення експертів не підтверджують винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, в частині достатньої доведеності об`єктивних даних, які б вказували на те, що в даній дорожньо-транспортній пригоді саме порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4 та дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» розділу 33 Правил дорожнього руху стали причиною Дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 та спричиненням потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим виправдав ОСОБА_8 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка під час апеляційного розгляду вимоги апеляційної скарги змінила, просила скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, клопотання про дослідження доказів, викладене в апеляційній скарзі не підтримала, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції на відповідність вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення та має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватись вимог Конституції, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких дано Верховною Радою, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції (презумпція невинуватості) та ст. 6 конвенції.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. наголошується на тому, що «суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

За вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувальний вирок ухвалюється тільки за умов, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст. 94 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_8 вказаним вимогам кримінального процесуального закону відповідає у вироку викладено формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, визнаного судом недоведеним, підстави виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення суду, належних та допустимих доказів винуватості інкримінованого ОСОБА_8 злочину, не надано.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, стверджував, що побачивши, що з території автозаправної станції, розташованої при в`їзді в населений пункт, на смугу його руху, виїжджає автомобіль ВАЗ, він одразу почав гальмувати, але зіткнення все одно відбулось.

Потерпіла ОСОБА_10 , яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні автомобіля «ВМW», під керуванням ОСОБА_8 , надала аналогічні показання.

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_18 показала, що вона їхала зі своїм чоловіком ОСОБА_14 , який керував автомобілем «ВАЗ» з причепом, коли вони виїжджали з території автозаправки на проїжджу частину, проїзна частина була вільна від автомобілів, світла фар інших автомобілів вона не бачила, а також не чула інших звуків. Коли вони проїхали 3-4 метри, вона побачила світло фар та відчула миттєвий удар іншого автомобіля в їх автомобіль.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надавались для дослідження судом першої інстанції низка доказів, зокрема:

- протокол огляду місця події від 07.07.2017 р. з таблицею зображень та схемою до протоколу огляду місця події;

- посвідчення водія ОСОБА_10 ;

- висновок про результати медичного огляду ОСОБА_8 від 07.07.2017 р., згідно з яким ознак сп`яніння не виявлено;

- висновок експерта № 180 від 25.08.2017 р., яким встановлено причину смерті ОСОБА_14 та наявність прямого причинного зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті;

- висновки експертів № 364 від 18.07.2017 р. та № 382 від 27.07.2017 р., якими визначено наявність і тяжкість тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які відносяться до середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя;

- висновки експертів № 508 від 03.08.2017 р. та № 507 від 09.08.2017 р., стосовно технічного стану транспортних засобів «ВМW 525» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходились у працездатному стані;

- висновок експерта № 506 від 09.08.2017 р., стосовно визначення місця контакту транспортних засобів та визначення їх розташування в момент зіткнення;

- протоколи слідчих експериментів з потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинуваченим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_19 , з таблицями зображень, якими відтворені обставини дорожньо-транспортної пригоди;

Як зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, наведені докази, у своїй сукупності, підтверджують, що 07.07.2017 р. на автодорозі Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» при наближенні до с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області, біля автозаправної станції сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме відбулось зіткнення транспортних засобів «ВМW 525» під керуванням водія ОСОБА_8 та «ВАЗ-2106» під керуванням водія ОСОБА_14 , проте вказані докази, як окремо, так і у своїй сукупності не підтверджують того, що зіткнення транспортних засобів відбулось з вини водія ОСОБА_8 .

На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор посилається на висновок експерта № 17-913 від 19.09.2017 р., який на його переконання, безпідставно не прийнятий судом до уваги.

У зазначеному висновку експерт дійшов того, що, дії водія автомобіля «ВМW 525» реєстраційний номер НОМЕР_1 , передуючи дорожньо-транспортній пригоді, які не відповідали п. п. 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що наступила. Крім того, цим же висновком встановлено, що дії водія автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що передували дорожньо-транспортній пригоді, не відповідали вимогам п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

З дослідженого судом першої інстанції висновку експертів № 856 від 13.11.2017 р., наданого стороною захисту, вбачається, що в дорожній ситуації, обставини якої розглядаються, дії водія автомобіля ВАЗ 2106 з причепом ОСОБА_14 , які не відповідали технічним вимогам п. 10.1 та п. 10.2 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. В цьому же висновку вказано, що в дорожній ситуації обставини, які встановлені при проведенні слідчих експериментів за участю водія автомобіля ВМW ОСОБА_8 та пасажира даного автомобіля ОСОБА_10 , дії водія автомобіля ОСОБА_8 , які не відповідали технічним вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи прокурора про недопустимість висновку експертів № 856 від 13.11.2017 р., через відсутність у експертів усіх вихідних даних необхідних для проведення експертизи є безпідставними, оскільки мотивувальна частина висновку містить достатньо вихідних даних, пов`язаних з обставинами дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , будь-яких невідповідностей або розбіжностей у використаних експертами даних з фактичними обставинами дорожньо-транспортної пригоди не вбачається.

Стосовно залучення стороною захисту експертів для проведення експертизи, то відповідно до положень ч. 2 ст. 243 КПК України (в редакції станом на 03.08.2017 р.), сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової, а відтак станом на день залучення стороною захисту експертів для проведення експертизи (17.10.2017 р.) сторона захисту мала на це право, тому порушень вимог кримінального процесуального закону, в даному випадку, не вбачається.

В ході судового розгляду, судом першої інстанції, за клопотаннями прокурорів, 4 приймались рішення про проведення експертиз, зокрема 05.11.2018 р. та 14.03.2019 р. повторної автотехнічної експертизи по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди, 26.02.2020 р. автотехнічної експертизи по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди та 31.05.2021 р. комісійної автотехнічної експертизи по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди, за результатами проведення яких отримано:

- висновок експертів № 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р., згідно якому, у даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди знаходяться дії водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_14 , які не відповідають вимогам п. 10.2 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля ВМW з технічної точки зору, при виникненні небезпеки для його руху мав керуватись вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. Вирішити у категоричній формі питання щодо причинного зв`язку між діями водія автомобіля ВМW ОСОБА_8 і виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору не видається можливим.

- висновок експерта № 19-1530 від 14.08.2019 р., з якого вбачається, що швидкість руху автомобіля «ВМW 525» виходячи з довжини сліду гальмування знаходилась в діапазоні 85.1-88.8 км/год. Експерт зазначив, що не може дати відповідь на питання чи знаходяться дії водія ОСОБА_8 у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

- висновок експерта № 1352 від 09.10.2020 р., за даними якого, дії водія автомобіля «ВМW 525» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху, при цьому, за відсутності в нього технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106», як при швидкості 60 км/год., так і при розрахованій швидкості 85-89 км/год., вказане перевищення не знаходилось в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

- висновок експертів № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р., в якому експертами встановлено, що слідам гальмування автомобіля «ВМW 525» відповідає швидкість руху 85-89 км/год. В момент прийняття водієм автомобіля «ВМW 525» рішення про застосування екстреного гальмування, керований ним автомобіль знаходився на відстані близько 34,2-35,9 м. від місця початку утворення слідів гальмування, які виявлені в ході огляду місця події. Автомобіль «ВМW 525» перетинав дорожню розмітку 1.5 Правил дорожнього руху, що позначає межу смуги руху для розгону транспортних засобів, рухаючись в стані екстреного гальмування. Експерти зазначили, що не можуть дати відповідь на питання чи знаходяться дії водія ОСОБА_8 у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Отже, хоча висновок експерта № 17-913 від 19.09.2017 р., в тій частині, що дії водія ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, певною мірою і доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проте, на переконання апеляційного суду, приймати до уваги лише даний висновок експерта, на чому наполягає прокурор, без урахування інших доказів у кримінальному провадженні, призведе до порушення не тільки вимог ст. 94 КПК України, стосовно обов`язкової оцінки судом сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а й загальних засад кримінального провадження, таких як законність, рівність перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, що є неприпустимим.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що оскільки висновок експерта № 17-913 від 19.09.2017 р. не узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема висновками експертів № 856 від 13.11.2017 р., № 24502/18-52/2914/19-52 від 13.02.2019 р., № 19-1530 від 14.08.2019 р., № 1352 від 09.10.2020 р., № 2426/2427/2595/21-27 від 29.07.2021 р., тому підстав приймати до уваги викладені у ньому висновки, в частині знаходження дій водія ОСОБА_8 , в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди не має.

Крім того, жоден з допитаних судом першої інстанції експертів, зокрема ОСОБА_16 , ОСОБА_17 або ОСОБА_13 не показали того, що дії ОСОБА_8 знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, навпаки експерти зазначили, що не зважаючи на те, що ОСОБА_8 перевищив швидкість, дане перевищення швидкості не знаходилось у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, експерти ОСОБА_17 та ОСОБА_13 повідомили, що у водія ОСОБА_8 не було можливості уникнути зіткнення, навіть за умов дотримання швидкості.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. До аналогічних висновків дійшов і суд першої інстанції, з якими погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку з чим неповноти судового розгляду не встановлено.

Суд першої інстанції, належно оцінив зібрані у справі й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, дав їм належну правову оцінку, та дійшов вірного висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і виправдав його за цим обвинуваченням.

Під час апеляційного розгляду прокурор змінила вимоги апеляційної скарги, а саме зазначила про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які полягали у необґрунтованій відмові у задоволенні клопотання прокурора про надання органу досудового розслідуванням доручення про проведення слідчого експерименту, результати якого, на думку прокурора, могли б бути використані для проведення експертизи, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, просила скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Натомість, відповідно до вимог ч. 1 ст. 415 КПК України, скасування вироку суду і призначення судом апеляційної інстанції нового судового розгляду можливе, якщо: встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України (судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції); в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Жодної із вказаних умов для скасування вироку і призначення нового судового розгляду прокурором не зазначено, а тому такі вимоги прокурора є безпідставними.

При цьому, обґрунтовуючи вимогу про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, прокурор зазначила, що жодним висновком експерта, отриманим судом першої інстанції в ході судового розгляду, прямо не встановлено, що дії водія ОСОБА_8 не знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, тому, задля з`ясування цієї обставини, необхідно надати органу досудового розслідування, під час нового судового розгляду, доручення на проведення слідчого експерименту, результати якого використати під час проведення нової автотехнічної експертизи. Цими вимогами прокурор фактично ставить питання про створення нових доказів доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

Зокрема, у ст. 333 КПК України, визначено, що у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.

В даному випадку, на переконання апеляційного суду, прокурором не доведено того, що слідчі дії, про проведення яких наполягає прокурор, не могли бути проведені під час досудового розслідування або слідству не були відомі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які викликали б необхідність у проведенні слідчих дій.

Слід зазначити, в ході судового розгляду, починаючи з 19.10.2017 р. по 16.12.2021 р., тобто протягом 4 років судового розгляду кримінального провадження, за клопотаннями прокурорів, судом неодноразово доручалось проведення експертиз та отримано 4 висновки експертів, жодним з яких не встановлено того, що дії водія ОСОБА_8 знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

У КПК України конкретної тривалості строків розгляду кримінального провадження не передбачена. Поняття розумних строків належить до оціночних і визначається з урахуванням низки обставин. Так, у ч. 3 ст. 28 КПК України передбачені критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, до яких належать: складність кримінального провадження, поведінка учасників кримінального провадження, поведінка державних органів, зокрема спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

В рішеннях Європейського суду також не вказуються абсолютні часові рамки, тобто ті конкретні мінімальні або максимальні строки, які є необхідними, наприклад, для судового розгляду та вирішення питання судом щодо винуватості або невинуватості особи. Дотримання чи недотримання критерію розумності строків Європейським судом у кожному конкретному випадку визначається індивідуально, на основі перевірки всіх обставин справи. У той же час, на державу покладається обов`язок здійснювати кримінальне провадження з якомога найменшими витратами часу, уникаючи необґрунтованих затримок та визнаючи права й свободи людини пріоритетними у порівнянні з об`єктивними і суб`єктивними обставинами, що заважають або роблять неможливим здійснення судочинства без невиправданої затримки і зволікань.

Враховуючи складність справи, обставини кримінального провадження, кількість досліджених судом першої інстанції доказів та допитаних учасників судового провадження, призначених, за клопотанням прокурора та проведених експертиз, проведення та дослідження яких потребувало значного часу, з наданням судом відповідної правової оцінки, апеляційний суд вважає, що критерії розумності строків дотримані.

Натомість, беручи до уваги, що досудове розслідування і розгляд кримінального провадження триває з 07.07.2017 р. до теперішнього часу (протягом 6 років 8 місяців), доводи та вимоги прокурора стосовно необхідності призначення нового судового розгляду кримінального провадження, для проведення додаткових слідчих дій у виді слідчих експериментів та додаткових експертиз у кримінальному провадженні не відповідають критеріям розумності строків розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 та ухвалення відносно останнього обвинувального вироку або призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3