ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/506/24 Справа № 185/1217/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Привілля Луганської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, місце реєстрації відсутнє, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, однак відносно якого 17.01.2024 року до Терновського міськрайонного суду скерований обвинувальний акт за фактом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні № 0000184,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2024 року задоволено клопотання слідчого та застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 01 квітня 2024 року 07:35 год..

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя також зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, дані про його особу, ризики кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що за доцільне визначити розмір застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки ОСОБА_5 .

В апеляції:

- захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього відповідні обов`язки, в тому числі, носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування апеляції вказує, що судове рішення є незаконним та несправедливим, а обраний запобіжний захід відносно підозрюваного є надто суворим, обраний передчасно без достатніх на те підстав.

Зазначає, що прокурором не доведено, що існують передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Посилається на те, що підозрюваний є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований та постійно проживає у м. Тернівка Дніпропетровської області, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, визнає свою вину та щиро кається у скоєному, вчинив злочин через те, що хотів їсти.

Вислухавши сторони кримінального провадження, захисника, підозрюваного, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів справи слідує, що 02.02.2024 року до ЄРДР за № 0000184 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 186 КК України.

02.02.2024 року о 17:35 годині ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий та 03.02.2024 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

З'ясовано, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки долучені до клопотання матеріали, в тому числі, протокол огляду предмету від 02.02.2024 року; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2024 року; протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_5 від 02.02.2024 року, інші дані, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкримінований їй злочин, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до їх вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування є доцільним і виправданим для запобігання визначених ризиків.

Отже, доводи захисника про необґрунтованість ризиків є хибними з мотивів, наведених вище. Такий висновок в повній мірі відповідає вказаним вище нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо посилання в апеляції на не врахування слідчим суддею того, що ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований та постійно проживає у м. Тернівка Дніпропетровської області, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, визнає свою вину та щиро кається у скоєному, вчинив злочин через те, що хотів їсти, що на думку адвоката є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи дані про його особу, його майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 100 000 грн. у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також зважає на те, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування підозрюваного на волі, враховуючи дані про його особу, буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наведеного, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4