№ 755/4973/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні № 0000297 від 21.02.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні № 0000297 від 21.02.2024 року.

Так, у вказаній вище скарзі зазначено, що на досудовому розслідуванні у Дніпровському УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000297 від 21.02.2024 року за ст. 356 КК України. 07 травня 2024 року потерпілим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 220 КПК України, було подано до канцелярії Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві клопотання про проведення слідчих дій, яке було зареєстроване 07.05.2024 року за вх. № ССД-26628/98641. Однак, станом на день звернення з даною скаргою до суду, вказане клопотання так і не розглянуте, процесуального рішення не прийнято та відповідь на нього не надано.

У судове засідання потерпілий ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 не з`явилися, прохали розгляд скарги здійснювати у їх відсутність.

Особа, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не з`явилася, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноваженої особи у судове засідання, однак, її неявка, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду даної скарги.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази, слідчий суддя встановив наступне.

Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами ЄСПЛ, розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діючим кримінальним процесуальним законодавством України, зокрема його ст. 220 КПК України, визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту»), повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

У цьому випадку, як вбачається з наданих матеріалів, 07.05.2024 року потерпілим ОСОБА_3 було подано до відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві клопотання про проведення слідчих дій, яке отримано та зареєстровано канцелярією Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві 07.05.2024 року за № ССД-26628/98641. Однак, на час подання скарги до суду, відомості про результати розгляду зазначеного клопотання, у розумінні ст. 220 КПК України, суб`єктом оскарження відсутні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 підлягає задоволенню шляхом зобов`язання вчинити дії за клопотанням, згідно зі ст. 220 КПК України, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдиним ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220, 303-307, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні № 0000297 від 21.02.2024 року - задовольнити.

Зобов`язати уповноважену (их) особу (іб) відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000297 від 21.02.2024 року, вчинити дії, передбачені ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити в його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням потерпілого ОСОБА_3 (про проведення слідчих дій) від 07.05.2024 року, яке отримано та зареєстровано канцелярією Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві 07.05.2024 року за № ССД-26628/98641, у строки, визначені ст. 220 КПК України, прийнявши процесуальне рішення, про прийняття якого повідомити особу, яка заявила клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: