Справа № 392/825/24
Провадження № 1-кп/392/233/24

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000114 від 28.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Капітанівка, Новомиргородського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, із загальною середньою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у шлюбі не офіційно, маючої на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючої, перебуває у відпустці до догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, раніше судимої 22.05.2023 Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125 КК України призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 510 гривень; 22.12.2016 до Маловисківського районного суду Кіровоградської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 187 КК України;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 19 жовтня 2023 року (точний час досудовим розслідуванням та судом не встановлено) перебувала в салоні автомобіля марки «Москвич 2141», власником якого являється ОСОБА_7 , та достовірно знала, що в останньої в жіночій сумці мається кредитна картка банку АТ «Приватбанк» рахунок № НОМЕР_1 . В цей час ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю контролю зі сторони власника майна, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрала з жіночої сумки, яка знаходилася в салоні автомобіля марки «Москвич 2141» банківську кредитну карту банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_7 , з банківським рахунком № НОМЕР_1 , яка відповідно до ст. 1 закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1 п. 15.2, ст. 15 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також згідно примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містять зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, підтверджують та посвідчують певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, видані повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містять передбачені законом реквізити.

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно заволоділа офіційним документом потерпілої ОСОБА_7 з корисливих мотивів та позбавила останню можливості використовувати зазначену картку за призначенням. Після цього, ОСОБА_3 з місця події зникла, викраденим офіційним документом на ім`я ОСОБА_7 розпорядилася на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинила викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, 19 жовтня 2023 року о 16:04 та о 16:06 год. ОСОБА_3 достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 продовжено строком на 90 діб, маючи при собі раніше викрадену нею банківську картку АТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_7 з банківським рахунком № НОМЕР_1 , таємно, умисно, за допомогою банківської карти АТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка надає доступ до коштів, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 через банкомат АТ «Приватбанк», що розташований у магазині «Файномаркет» по вул. Шевченка, 1б, м. Мала Виска, Новоукраїнського району, Кіровоградській області та за допомогою пін-коду, про який ОСОБА_3 . дізналася від ОСОБА_7 під час оформлення у відділенні АТ «Приватбанк» банківської кредитної картки, викрала шляхом зняття з банкомату АТ «Приватбанк» грошові кошти двома транзакціями в сумі 19 000 грн., чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Викрадені грошові кошти ОСОБА_3 привласнила, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 19 000 грн. 00 коп.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчинені кримінальних правопорушень визнала повністю, не заперечувала щодо фактичних обставин вчинення нею кримінальних правопорушень та пояснила, що 19 жовтня 2023 року знаходилася в автомобілі " ОСОБА_10 ", що належить потерпілій ОСОБА_7 та із сумки якої викрала належну їй кредитну картку ОСОБА_11 . В подальшому цього ж дня через банкомат, що знаходиться в магазині "Файномаркет" по вул. Шевченка в м. Мала Виска, ввела пін-код, який дізналася раніше, так як була присутня під час оформлення вказаної кредитної картки потерпілою у відділенні банку, та двічі зняла грошові кошти на загальну суму 19 000 грн. Вказані кошти витратила на власні потреби.

У вчиненому щиро розкаялася, зробила відповідні висновки, щодо недопущення в подальшому будь-яких протиправних дій, в судовому засіданні просила вибачення в потерпілої за вчинене, які остання прийняла, готова нести заслужене покарання. Визнала цивільний позов в частині стягнення з неї майнової шкоди в сумі 22 900, 77 грн, та вважала надмірним розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн, проти стягнення якої заперечувала.

Враховуючи те, що учасники провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, та вивченням характеризуючих даних на особу, визнавши недоцільним допит потерпілої, свідків та вивчення письмових доказів у провадженні. Наслідки розгляду судом провадження із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України учасникам процесу роз`яснено.

З`ясувавши позиції прокурора, потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинувачену ОСОБА_3 , оскільки вона має на утриманні двох малолітніх дітей, наполягала на задоволенні цивільного позову, так як кошти обвинувачена зняла з кредитної картки та банком виставлено досудову вимогу про стягнення з неї заборгованості, обвинувачену та її захисника, які погодилися із покаранням, запропонованим прокурором, проте просили встановити іспитовий строк терміном 1 рік, суд дійшов висновку про правильність кваліфікації досудовим слідством дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, та ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та доведеність вини обвинуваченої у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд призначає покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які відносяться відповідно до вимог ст. 12 КК України до проступку та тяжких злочинів проти власності.

Досліджуючи дані про особу, суд встановив, що обвинувачена ОСОБА_3 має зареєстроване постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, співмешкає без реєстрації шлюбу, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючої, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, на обліках у кабінетах лікарів психіатра та нарколога в КНП «Маловисківська лікарня» не перебуває, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності.

Обставинами, відповідно до ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, особи обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох малолітніх дітей, її ставлення до вчиненого, зокрема у вчиненому розкаялася, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, в межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України та ч.1 ст.357 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім, на думку суду, для її виправлення та попередження нових злочинів.

Однак враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 бажає виправитися, розкаялася у вчиненому, надала правдиві та послідовні показання, негативно оцінює вчинені нею кримінальні правопорушення, демонструє готовність понести заслужене покарання, просила вибачення у потерпілої, має намір відшкодувати завдану майнову шкоду, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням із покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено.

Підстав для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , запобіжного заходу, судом не встановлено.

Під час судового розгляду потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому вона просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду в сумі 22 900, 77 грн та моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Частина 5 статті 128 КПК України визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 22 900 грн. 77 коп., суд, дослідивши сукупність належних та допустимих доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема позасудову вимогу АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 від 20.04.2024 року, згідно з якою загальний розмір заборгованості за кредитом 21 972, 12 грн., згідно з досудовою вимогою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 від 17.06.2024 року прострочена заборгованість складає 22900, 77 грн, в тому числі відсотки 3160, 77 грн., яка підлягає сплаті, а тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_3 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в сумі 22 900, 77 грн, оскільки саме такий розмір ґрунтується на вимогах закону, з яких випливає, що шкода, заподіяна винними злочинними діями обвинуваченої ОСОБА_3 та підлягає відшкодуванню останньою.

Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з такого.

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає. Крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме пункт 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій ОСОБА_7 , суд враховує суд враховує тяжкість вчиненого злочину, те, що їй дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення та порушенням нормального ритму життя потерпілої, витрачений час на неодноразові виклики до слідчого відділення, негативні переживання та спогади про вчинений злочин, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на всі істотні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 2500 грн.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання:

за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями в сумі 22 900 грн. 77 коп. та 2500 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: банківську картку банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , CD диск з написом «144-ВБ від 29.03.2024», на якому містяться матеріали АТ КБ «Приватбанк», що зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000114 від 28.02.2024 - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен(ому)ій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_12

суддя