ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 725/5247/19

Провадження № 51-4965 км 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників (відеоконференція) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України;

ОСОБА_10 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сєверодонецька Луганської області, зареєстрованого у АДРЕСА_2 ), мешканця АДРЕСА_3 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Кіцманський районний суд Чернівецької області вироком від 15 грудня 2022 року визнав ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень та призначив їм покарання, а саме:

ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі положень ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. На підставі положень ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 суд задовольнив частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 10 000 доларів США матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди. Вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа 24 лютого 2019 року, приблизно о 10.00 год., на автомобілі марки «BMWX5», д.н.з. НОМЕР_1 , прибули на вул. Руданського в м. Чернівці й припаркували свій автомобіль на виїзді від будинку АДРЕСА_5 , де проживає потерпілий ОСОБА_12 .

У цей час потерпілий ОСОБА_12 , керуючи своїм автомобілем марки «Vоlksvagen Caravelle», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи від свого будинку, змушений був зупинись, оскільки виїзд був перекритий автомобілем, у якому були обвинувачені.

Із автомобіля «ВМW» вийшли обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які підійшли до автомобіля потерпілого з різних сторін, відчинили двері автомобіля, застосували насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, й проти волі останнього перекинули його на заднє пасажирське сидіння.

ОСОБА_11 сів біля останнього, не даючи йому змоги втекти або чинити опір, а ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля потерпілого, за допомогою ключа запустив двигун та проти волі потерпілого у супроводі автомобіля «BMW X5», в якому знаходились ОСОБА_10 та невстановлена слідством особа, направились до вул. Руданського.

Поблизу будинку № 30 автомобілі зупинились, до потерпілого ОСОБА_12 підійшов ОСОБА_10 , й за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і невстановленої слідством особи знову завдали удари руками по голові та по тілу потерпілого, після чого ОСОБА_10 пред`явив потерпілому ОСОБА_12 незаконну вимогу про передачу на їх користь коштів в сумі 10 000 доларів США.

Отримавши негативну відповідь потерпілого, ОСОБА_9 , тримаючи в руках пістолет, ПСРМ (спецзасіб), калібру 9 мм, направив його на потерпілого ОСОБА_12 , тим самим виражаючи готовність до його застосування, а ОСОБА_10 за участю інших повідомив потерпілому, що вони везуть його в м. Київ.

Після цього ОСОБА_9 , тримаючи в руках пістолет, направлений на потерпілого ОСОБА_12 , присів на заднє пасажирське сидіння автомобіля; ОСОБА_10 відповідно до своєї ролі у вчиненні злочину сів за кермо автомобіля, належного потерпілому, «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи на те ні дійсного, ні уявного права на транспортний засіб, подавляючи волю потерпілого, почав на ньому рух, й разом з потерпілим направились в безлюдне місце, а саме в кінець АДРЕСА_6 .

Прибувши на вказане місце, ОСОБА_10 за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та невстановленої слідством особи, знову, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство, що виразилось у нанесені ударів руками по тілу та голові, пред`явили вимогу про необхідність передачі на їх користь грошей в сумі 10 000 доларів США.

У подальшому ОСОБА_9 зі зброєю в руках, направленою на потерпілого, сів на заднє сидіння автомобіля біля останнього, подавлюючи його волю та не даючи можливості вільно залишити вказане місце. ОСОБА_10 , не припиняючи своїх злочинних намірів, сів за кермо автомобіля потерпілого ОСОБА_12 та проти волі останнього почав здійснювати на ньому рух в сторону м. Києва.

Виїхавши за межі міста Чернівці й проїжджаючи між селами Остриця та Бояни Новоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_10 , будучи за кермом автомобіля, належного потерпілому, звернув на польову дорогу, де зупинився. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , невстановлена слідством особа та ОСОБА_9 , в руках якого знаходився пістолет, знову застосували до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство й вимагали передати їм гроші в сумі 10 000 доларів США. Після вказаних дій ОСОБА_10 знову проти волі потерпілого сів за кермо його автомобіля й, утримуючи його, за участю інших учасників злочину направились в напрямку м. Києва.

Під часу руху в напрямку м. Києва у супроводі обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та невстановленої слідством особою, потерпілий ОСОБА_12 , боячись за своє життя та здоров`я, а також усвідомлюючи реальність погроз зі сторони ОСОБА_9 , який весь час під час поїздки тримав направленим на потерпілого пістолет, приблизно о 13:00 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_13 та попросив віднайти кошти в сумі 10 000 доларів США й в подальшому передати їх особі, визначеній ОСОБА_10 .

Приблизно о 14:00 год. 24.02.2019 ОСОБА_13 , знаходячись на ринку «Добробут», що на території МТК «Калинівський ринок» по вул. Калинівській у м. Чернівці, на прохання потерпілого ОСОБА_12 передав невстановленій слідством особі гроші в сумі 10 000 доларів США. У подальшому невстановлена слідством особа отримані гроші передала ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа незаконно вимагали у потерпілого ОСОБА_12 та отримали гроші в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 270 000 грн, згідно з офіційним курсом валют, встановленим Національним банком станом на 22.02.2019 року, тобто є великим розміром.

Також обвинувачені ОСОБА_10 ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа, діючи за попередньою змовою між собою, застосовуючи до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а також погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем марки «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 715 712, 82 грн.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №556д від 24.06.2019 у потерпілого ОСОБА_12 виявлено ряд тілесних ушкоджень, які виникли в результаті не менш як 7-8 разової травмуючої дії твердих тупих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також ОСОБА_10 ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_12 , що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань, та із застосуванням зброї, утримували його 24.02.2019 приблизно з 10:00 по 14:50 год.

Крім цього, в цей же період часу, а саме 24 лютого 2019 року, приблизно з 10:00 по 14:00, ОСОБА_9 , знаходячись в автомобілі марки «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_2 , у присутності потерпілого ОСОБА_12 відкрито заволодів його майном, яке знаходилось в салоні автомобіля, а саме автомобільним електронасосом вартістю 2000 гривень; зарядним шнуром до мобільного телефону «Iphone» вартістю 250 грн.; парфумами «Hugo Boss», ємністю 100 мл, вартістю 800 грн.; двома USB запальничками загальною вартістю 400 грн., спричинивши йому майнову шкоду на загальну суму 3 450 грн.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 19 жовтня 2023 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з доповненнями захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційних скаргах захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 просять скасувати вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України

Засуджений ОСОБА_10 за змістом своєї касаційної скарги також висловлює незгоду з вироком суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду.

На обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_6 зазначає, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження немає доказів того, що потерпілий ОСОБА_12 був позбавлений права керувати своїм транспортним засобом.

Також захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що потерпілий ОСОБА_12 був незаконно позбавлений волі, оскільки він перебував в салоні свого автомобіля за кермом, маючи можливість звернутись за допомогою до працівників поліції, автозаправної станції, скористатись мобільним телефоном. Смс-переписку між потерпілим та свідком ОСОБА_16 захисник вважає планом потерпілого по уникненню боргового зобов`язання.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які підтверджують наявність цивільно-правових зобов`язань між потерпілим ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_10 , тому його діяння можуть бути кваліфіковані виключно за ч. 2 ст. 355 КК України.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 50 000 грн, оскільки її розмір не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, кваліфікація діянь ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України, а не за ч. 2 ст. 355 КК України, є, на думку захисника, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке є явно несправедливим через суворість.

Крім цього, захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вбачає, що ці порушення залишились без належної оцінки апеляційного суду, тому ухвала апеляційного суду, на переконання захисника, не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Також захисник ОСОБА_6 зазначає, що проголошена судом апеляційної інстанції резолютивна частина ухвали не відповідає тій, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, оскільки при проголошенні суд не проголосив рішення щодо доповнень до скарги захисника ОСОБА_15 , подані ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 обґрунтовує свої вимоги тим, що кваліфікація діянь його підзахисного за ч. 3 ст. 189 КК України є неправильною, оскільки у потерпілого ОСОБА_12 вимагали повернення коштів, які він отримав від ОСОБА_10 за виготовлення документів, однак своїх обов`язків не виконав.

Також захисник вважає, що потерпілий протягом всього дня 24 лютого 2019 року вільно користувався мобільним телефоном, виходив на заправках під час руху з м. Чернівці до м. Кам`янець-Подільський, вільно прогулювався по місту, тому підстав вважати, що його позбавляли волі, захисник не вбачає.

Також захисник вважає, що суди не мотивували свої висновки щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки ОСОБА_9 належним потерпілому транспортним засобом не керував, факт його перебування в транспортному засобі потерпілого не підтверджується доказами.

Також захисник ОСОБА_7 вважає, що ухвала про визначення підсудності кримінального провадження за Кіцманським районним судом Чернівецької області постановлена незаконним складом суду, що тягне за собою визнання незаконними подальших рішень.

Зокрема, захисник зазначає, що при ухваленні рішення про підсудність цього кримінального провадження в Чернівецькому апеляційному суді брали участь судді, які брали участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, що на думку захисника, тягне за собою визнання незаконними подальших рішень.

Крім цього, захисник зазначає, що в матеріалах провадження відсутній витяг із ЄРДР про внесення відомостей до реєстру за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_12 № 0000242 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, і сторона захисту не повідомлялась про таке внесення, що, на переконання захисника, нівелює всі зібрані в межах кримінального провадження докази.

Також захисник ОСОБА_7 вказує, що перекваліфікації з ч. 2 ст. 289 на ч. 3 ст. 289 КК України під час досудового розслідування не проводилось, відомості про це стороні захисту не відкривались.

Постанова про визнання потерпілим від 24 лютого 2019 року містить ознаки підробки, оскільки вона містить у вступній частині посилання на ч. 2 ст. 289 КК України, в той час як постанова про зміну кваліфікації кримінального діяння з ч. 3 на ч. 2 ст. 289 КК України ухвалена тільки 25 лютого 2019 року.

Захисник вважає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 24 лютого 2019 року, а саме огляд автомобіля Volkswagen Caravelle та території поблизу нього, оскільки фактично проводився не огляд, а обшук автомобіля без дозволу слідчого судді. При цьому наявна ухвала про відмову у наданні такого дозволу. Як наслідок, протокол огляду від 24 лютого 2019 року, у якому зафіксовано огляд вилучених речей, також є недопустимим доказом.

Також захисник вважає недопустимим доказом протокол огляду автомобіля БМВ Х5 від 24 лютого 2019 року, оскільки слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку цього автомобіля, а ОСОБА_9 , який написав заяву про надання згоди на проведення огляду, в той момент був затриманим, перебував в службовому автомобілі поліції в кайданках, що свідчить про відсутність добровільності згоди. Як наслідок, недопустимими, на думку захисника, є і протоколи огляду вилучених предметів від 24 лютого 2019 року.

Захисник вважає недопустимим доказом протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 24 лютого 2019 року, оскільки слідчу дію проведено у нічний час, що суперечить положенням ч. 4 ст. 223 КПК України.

Також захисник вважає, що висновок експерта № 94 від 03 липня 2019 року не містить чітких та категоричних відповідей на питання.

У протоколі огляду мобільного телефону від 24 лютого 2019 року неправильно вказано час проведення слідчої дії, оскільки на телефоні, що оглядається, зазначено інший час ніж той, який зазначено у протоколі, тому цей протокол, на думку захисника, є недопустимим доказом.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 24 лютого 2019 року захисник також вважає недопустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, за якими саме ознаками ОСОБА_12 може впізнати і впізнав ОСОБА_9 , а особи, яких залучили до впізнання, мають суттєві відмінності по тілобудові, статурі, зачісці.

Також захисник вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не погоджується з оцінкою окремих доказів, вважає, що суд необґрунтовано надав перевагу доказам потерпілої сторони і не врахував доказів сторони захисту.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 зазначає, що судовий розгляд провадження здійснено поверхнево, суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Зокрема захисник зазначає, що винуватість ОСОБА_11 не доведена належними та допустимими доказами; що потерпілого ОСОБА_12 не позбавляли волі, його автомобілем не заволодівали, оскільки він сам ним добровільно керував, а також у нього ніхто незаконно не вимагав кошти, оскільки у нього був борг перед ОСОБА_10 , що виключає кваліфікацію дій за ст. 189 КК України.

Також захисник зазначає про відсутність доказів реєстрації кримінального провадження № 0000242 від 24.02.2019 в ЄРДР.

Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, що призвело до неповноти апеляційного розгляду, тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Також захисник зазначає, що всі слідчі дії проведені з порушенням норм КПК України, тому здобуті за результатами їх проведення докази потрібно визнати неналежними та недопустимими.

Засуджений ОСОБА_10 за змістом касаційної скарги зазначає, що злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 289 КК України він не вчиняв, а діяння за ч. 3 ст. 189 КК України кваліфіковано неправильно, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Також вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Крім цього, засуджений зазначає, що резолютивна частина ухвали, проголошена в судовому засіданні, не відповідає тій, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, а доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не були предметом апеляційного розгляду.

Позиції учасників судового провадження

Захисники та засуджені підтримали касаційні скарги і просили їх задовольнити.

Прокурор частково підтримала касаційні скарги, просила скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За частиною першою цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня щодо законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали, зокрема, зазначається короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Усі доводи, які містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим. Однак цих законодавчих вимог апеляційний суд не дотримався.

Стосовно доводів про невідповідність проголошеного тексту резолютивної частини ухвали апеляційного суду тому, який наявний в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів зазначає таке.

При прослуховуванні аудіозапису судового засідання в суді апеляційної інстанції встановлено, що, проголошуючи резолютивну частину свого рішення, суд не зазначив про залишення без задоволення, крім всіх поданих апеляційних скарг, доповнень до апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , тоді як у тексті цього рішення, наявному у матеріалах справи, вказано про залишення без задоволення у тому числі і цих доповнень.

Водночас, ці доповнення були предметом розгляду апеляційного суду, їх короткий зміст оголошувався головуючим, захисник ОСОБА_6 брала участь у апеляційному розгляді.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає, що за обставин цього конкретного провадження зазначене порушення не є істотним і таким, що саме по собі перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Однак, колегія суддів вбачає, що безвідносно указаних вище аспектів оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, засуджені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та їх захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 подали апеляційні скарги. Також захисник ОСОБА_6 подала доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 .

У своїх апеляційних скаргах засуджені та їх захисники зазначали про незгоду з кваліфікацією їх діянь, недоведеність їх винуватості у інкримінованих діяннях, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також указували на недопустимість конкретних доказів, оскільки вони були отримані з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, сторона захисту у скаргах заявляла про недопустимість протоколу огляду від 24 лютого 2019 року (т. 1 а. с. 163-173), оскільки фактично було проведено обшук автомобіля BMW X5, яким користувався ОСОБА_9 , а ухвалою слідчого судді від 25 лютого 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку (т. 2 а. с. 159-160), тому всі докази, отримані за результатами цієї слідчої дії, а також похідні від них докази, є, на думку сторони захисту, недопустимими за правилами ч. 3 ст. 233 КПК України.

Крім цього, захисник у апеляційній скарзі зазначав про відсутність добровільної згоди ОСОБА_9 на огляд автомобіля, оскільки заяву про надання такої згоди (т. 1 а. с. 162) останній надав, будучи вже затриманим й перебуваючи в кайданках, що підтверджується наявним у матеріалах справи рапортом (т. 1 а. с. 30).

Спростовуючи ці доводи апеляційної скарги суд вказав, що посилання захисника на незаконність обшуку автомобіля ОСОБА_9 не підлягає задоволенню через те, що огляд цього автомобіля було проведено з дозволу його власника, що дозволено КПК України. При цьому суд не вказав, чому вважає, що проведена слідча дія була саме оглядом, а не обшуком, як про це вказувала сторона захисту в апеляційній скарзі з посиланням на ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку.

Також апеляційний суд не надав жодної оцінки доводам сторони захисту про відсутність добровільної згоди на проникнення до автомобіля ОСОБА_9 і про те, що заява про надання такої згоди була написана ним після його фактичного затримання, що підтверджується відповідним рапортом.

Також в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_14 зазначалось про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання від 24 лютого 2019 року (т. 2 а. с.92-100) з підстав недотримання вимог ст. 228 КПК України, оскільки не зазначено ознак, за якими ОСОБА_12 може впізнати ОСОБА_11 , а особи, які залучалися до впізнання, мають суттєві відмінності по тілобудові, статурі, зачісці, стилю одягу.

Також захисники зазначали про порушення вимог ч. 4 ст. 223 КПК України при проведенні відібрання біологічних зразків для експертизи 24 лютого 2019 року, оскільки зазначена слідча дія була проведена у нічний час, а, на думку захисників, відібрання зразків крові з вени не можна визнати невідкладним випадком, тому протоколи отримання зразків для експертизи (т. 3 а. с. 105, 108, 111) та похідні від них докази є недопустимими.

Крім цього, сторона захисту зазначала у скаргах про підробку постанови слідчого про визнання особи потерпілим від 24 лютого 2019 року, про незаконність обшуку автомобіля потерпілого, про порушення при оформленні протоколів огляду речових доказів, та інші.

Суд апеляційної інстанції детально виклав доводи поданих на вирок місцевого суду апеляційних скарг, однак належним чином їх не перевірив, формально вказавши, що доводи про порушення при оформленні протоколів про огляди речових доказів, про пред`явлення до впізнання, про отримання біологічних зразків не містять істотних процесуальних порушень, які можуть бути підставою для скасування вироку.

При цьому, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, не зазначив підстав, з яких ці доводи апеляційної скарги визнав необґрунтованими і не навів обґрунтування на їх спростування. Таким чином, апеляційний суд у судовому рішенні не надав мотивованої відповіді на всі доводи, які містилися в апеляційних скаргах.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ст. 412 КПК України є істотними, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на це касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час апеляційного перегляду потрібно усунути зазначені порушення, повно та всебічно перевірити доводи поданих на вирок апеляційних скарг з урахуванням наведених у цій постанові мотивів й постановити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Крім цього, враховуючи, щоОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні в тому числі тяжкого та особливо тяжкого злочинів, з метою запобігання ризику переховування від суду, колегія суддів вважає необхідним обрати їм запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк 60 днів кожному.

Керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів кожному, а саме до 08 серпня 2024 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3