Код суду 233 Справа № 233/3238/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 від 29 квітня 2023 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Степне Богодухівського району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця-санітара третього відділення першого механізованого взводу механізованої роти батальйону забезпечення навчального процесу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», військове звання солдат, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-санітара третього відділення, першого механізованого взводу механізованої роти батальйону забезпечення навчального процесу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.2.9 а), п.12.4, п.12.9 б) та п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, 29 квітня 2023 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, в світлий час доби, діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та почав рух, і далі, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухаючись по вулиці Мінській за напрямком руху з боку вулиці Номікосових в напрямку вулиці Целіноградської, поблизу перехрестя з вулицею Тульською, перевищив максимально допустиму в межах населеного пункту швидкість, враховуючи дорожню обстановку не вибрав безпечної швидкості руху та не контролював рух керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого втратив курсову стійкість транспортного засобу та допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини праворуч, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який знаходився за межами проїжджої частини, внаслідок чого пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого наколінника, садна м`яких тканин чола, правої кісті, лівої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як потребуючі для свого лікування термін більше ніж 21 дома (3 тижні).

Своїми необережними діями, що виразилися в порушенні вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, солдат ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

21 червня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

24 червня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000145 від 29 квітня 2023 року, та обвинуваченим ОСОБА_6 , за згодою потерпілого ОСОБА_8 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_6 під час судового розгляду беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та щиро розкаявся у скоєному.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , його особу, який є не судимим, а також наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також враховуючи інтереси суспільства та відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому ОСОБА_6 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на його призначення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 286-1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити.

Представник потерпілого ОСОБА_4 просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому діянні; також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 472 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , його особу, який є не судимим, позитивно характеризується, а також наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, у т.ч. наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена обвинуваченим добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, форма та зміст угоди відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Питання щодо цивільного позову окремо вирішено судом ухвалою.

Процесуальні витрати (витрати на проведення судових експертиз) слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не надходило.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості, що укладена 24 червня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 , - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24 червня 2024 року покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Питання щодо цивільного позову окремо вирішено судом ухвалою.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь держави у відшкодування втрат на залучення експертів (проведення судової інженерно-транспортної експертизи № Д-19/113-23/1355-ІТ від 22 травня 2023 року, - 1912,00 грн.; проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/105-23/1400-ІТ від 05 червня 2023 року, - 1434,00 грн.) 3346 (три тисячі триста сорок шість) грн. 00 коп.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , належний ОСОБА_10 та який перебував у користуванні ОСОБА_6 і який зберігається в останнього, вважати повернутим за належністю, знявши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 травня 2023 року (справа № 233/1952/23);

- зразок сечі ОСОБА_6 в скляній ємності, який зберігається у камері зберігання речових доказів ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (квитанція № 568 від 18 травня 2023 року, номер книги обліку 34, порядковий номер 568), - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя