Номер провадження: 11-сс/813/535/24
Справа № 947/7898/24 1-кс/947/3405/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.03.2024, якою в межах к/п № 0000161 від 03.02.2024 відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, інспектора сектору реагування ПП ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05.05.2024 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді триманні під вартою до 05.05.2024 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України із визначенням застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 514 760 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою з таких підстав:

- повідомлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, оскільки стороною обвинувачення йому інкримінується отримання неправомірної вигоди за невчинення дій щодо притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності. В той же час, постановою Іванівського райсуду м. Одеси від 05.02.2024 ОСОБА_10 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 об`єктивної сторони складу вказаного злочину. 02.02.2024 гр. ОСОБА_10 було подано заяву про вчинення злочину відповідно до якої співробітники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_7 16.01.2024 зупинили автомобіль ВАЗ 2101 під його керуванням та ОСОБА_11 вимагав у нього 30000 грн. за не складення протоколу за ст. 130 КУпАП. Зі змісту постанови суду вбачається, що 16.01.2023 ОСОБА_10 керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду відмовився. Однак, 08.03.2023 ОСОБА_10 , будучи допитаний у якості свідка зазначив, що помилково вказав про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 зупинили його 16.01.2024 та зазначив, що вказане відбулося 15.01.2024. Натомість матеріали провадження не містять доказів зупинки ОСОБА_10 ні 15.01.2024, ні 16.01.2024, відповідно, грошові кошти знайдені в автомобілі ОСОБА_7 неможливо розцінювати як неправомірну вигоду.

- заявлені стороною обвинувачення ризики не доведені. ОСОБА_7 має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, дружину, яка має незадовільний стан здоров`я та 3 дітей, місце роботи та офіційне джерело доходу. Окрім того, підозрюваний раніше не судимий, приймав участь у АТО, має незадовільний стан здоров`я. Поза увагою слідчого судді залишилося те, що тяжкість інкримінованого злочину є самостійною підставою для ризику втечі. Підозрюваний ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування з огляду на наявність міцних соціальних зв`язків. Сторона обвинувачення безпідставно ставить у причинно-наслідковий зв`язок роботу підозрюваного в органах поліції із можливістю тиснути на судових експертів, однак не надає жодного доказу на підтвердження заявлених ризиків;

- стороною обвинувачення не доведено, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , що було підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого;

- визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 та фактично носить для нього каральний характер, оскільки унеможливлює існування альтернативи яка закладена у правовому інституті застави;

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.03.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно необґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_7 , підозрюється у тому, що будучи інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській обл. всупереч положень Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію», ЗУ «Про запобігання корупції» та своєї посадової інструкції діючи за попередньою змовою із невстановленим поліцейським вказаного підрозділу з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності при таких обставинах.

Так, 15.01.2024 приблизно о 10 год. ОСОБА_10 рухаючись на т/з ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 в с. Бузинове був зупинений екіпажом у складі ОСОБА_7 та Особа 1 на службовому автомобілі поліції.

У подальшому, ОСОБА_7 та Особа 1 у ході перевірки документів повідомили ОСОБА_10 про те, що він начебто перебуває у стані алкогольного сп`яніння та погрожуючи притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП висловили вимогу надати їм неправомірну вигоду у розмірі 30 000 грн. за не складення матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Побоюючись протиправних дій співробітників поліції ОСОБА_10 погодився на висунуту йому вимогу та зазначив, що передати кошти зможе не раніше 07.02.2024.

ОСОБА_7 та Особа 1 повідомили, що 07.02.2024 вони самостійно його знайдуть та у разі не надання йому коштів його постійно будуть зупиняти і притягувати до адміністративної відповідальності, водночас Особа 1 надала заявнику свій номер мобільного телефону для зв`язку.

08.02.2024 ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 14 000 грн. та повідомив, що іншу частину грошових коштів зможе передати 07.03.2024.

Згодом, 07.03.2024 у ході зустрічі ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_12 другу частину неправомірної вигоди у розмірі 16000 грн., які почав зберігати у автомобілі «Chevrolet Captiva» д.н.з. НОМЕР_2 та в подальшому ОСОБА_7 був затриманий на місці вчинення злочину в порядку ст. 208 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується заявою ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення, протоколами допиту ОСОБА_10 , протоколом огляду місця події від 07.03.2024, протоколом затримання ОСОБА_7 , протоколом обшуку від 07.03.2024, протоколом допиту ОСОБА_13 у якості свідка від 08.03.2024.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою і інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища за попередньою змовою групою осіб, поєднане із вимаганням неправомірної вигоди та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні має місце доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та експерта, знищення чи спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Існування вказаних ризиків обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим та його обізнаністю про анкетні дані свідків та про методику розслідування кримінальних правопорушень з огляду на наявність досвіду роботи в органах поліції.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів враховує, що досудове розслідування знаходиться на початковій стадії, проводяться першочергові слідчі дії, заплановане призначення експертиз.

Апеляційний суд також враховує специфіку інкримінованого злочину, який імовірно вчинений із використанням своїх службових повноважень особою, що обов`язків якого відноситься охорона прав і свобод і людини, інтересів суспільства та протидія злочинності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Апеляційний суд також приймає до увагу поведінку підозрюваного, який після отримання неправомірної вигоди почав різкий рух автомобіля під його керуванням з метою переховування від слідчого та оперативних працівників та в подальшому скоїв зіткнення із транспортним засобом, у якому перебували оперуповноважені ОУ ДБВ НПУ, що підтверджується матеріалами доданими до клопотання слідчого та не заперечується стороною захисту.

Колегія суддів враховує посилання захисника відносно міцності соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_7 , однак зауважує, що зазначені обставини не спростовають поза розумним сумнівом існування зазначених вище ризиків.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Що стосується доводів захисника відносно непомірного розміру застави, апеляційний суд зауважує наступне.

Дійсно, оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 514 760 грн.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує передбачену п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував специфіку інкримінованого злочину, який імовірно вчинений із використанням службового становища, його корисливу спрямованість, відомості про особу підозрюваного, його майновий стан та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду буде справедливим.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, перевищує розмір, визначений у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 370, 403, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.03.2024, якою в межах к/п № 0000161 від 03.02.2024, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05.05.2024 із визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4