490/1559/24 05.03.2024
н/п 1-кс/490/947/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1559/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого-криміналіста в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 02.10.2023 призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України від 26.07.2022 № 452/2023 "Про загальну мобілізацію", відправлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

В подальшому наказом №310 від 02.11.2023 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду навідника.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності для України 11.09.1997, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи на порушення вимог вище зазначених нормативних актів, ОСОБА_4 вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи.

27.02.2024 у денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, солдат ОСОБА_4 , разом з раніше знайомим йому ОСОБА_7 , перебували у приміщенні літньої кухні за місцем мешкання їх спільного знайомого ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно вживали алкогольні напої.

Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , на ґрунті розбіжності поглядів з приводу небажання

ОСОБА_7 вступити на військову службу до лав Збройних Сил України, виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_4 почав наносити численні удари руками та ногами в область голови ОСОБА_7 .

Далі, у продовження зазначеного конфлікту ОСОБА_4 та

ОСОБА_7 вийшли з приміщення літньої кухні на подвір`я домоволодіння, де ОСОБА_4 повторно почав наносити численні удари руками та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 намагаючись уникнути свого подальшого побиття з боку

ОСОБА_4 , вчинив спробу втекти з території домоволодіння та почав бігти у напрямку вхідної хвіртки. В цей час у ОСОБА_4 , з мотивів неприязні до ОСОБА_7 виник злочинний умисел на протиправне позбавлення життя останнього.

З цією метою ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наздогнав ОСОБА_7 на виході з подвір`я домоволодіння, схопив його під руки та потягнув силою до неогородженої відкритої шахти колодязю із водою, глибиною не менше 22 м, який розташований на території домоволодіння.

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця ОСОБА_4 підвів ОСОБА_7 до відкритого колодязю з водою, та скориставшись тим, що останній внаслідок нанесених йому численних ударів по голові і тулубу був дезорієнтований та перестав чинити супротив, ОСОБА_4 руками штовхнув ОСОБА_7 до шахти колодязю вниз головою.

Внаслідок вчинених ОСОБА_4 протиправних дій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми та механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді, від яких настала смерть останнього.

Після чого ОСОБА_4 закидав шахту колодязю сміттям та покинув місце скоєння злочину.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (згідно ст. 89 КК України не судимий), тож розуміючи усю тяжкість вчиненого ним злочину, останній може покинути територію Миколаївської області або виїхати на непідконтрольні Україні території, крім того ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, не одружений, неповнолітніх дітей на утримані не має, що виключає наявність міцних соціальних зв`язків, крім того, останній являється військовослужбовцем та проходить військову службу на території Житомирської області, на території Миколаївської області перебуває незаконно, самовільно залишивши місце служби, крім того на даний час свідками події є особи з кола товариських зав`язків підозрюваного ОСОБА_4 , а тому останній перебуваючи на волі, може вживати заходи впливу на свідків у кримінальному провадженні, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь, також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_4 зможе вжити заходів щодо створення штучного алібі, шляхом підмови своїх знайомих до надання показів на його користь, може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, крім того може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем, та в разі його переховування від органів досудового розслідування, від суду та, відповідно, від військової служби такі дії можуть набути ознак військового злочину, передбаченого ст. ст. 407-408 КК України, а також на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий просить про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав, від надання пояснень відмовився, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного, його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, 01.03.2024 р. внесено до ЄРДР за № 0000259.

01.03.2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст..208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, підтверджується даними: рапорту заступника начальника СВ ВП № 6 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 , відповідно до якого в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000087 від 01.03.2024 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_7 було проведено огляд присадибної ділянки приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у колодці виявлено труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з явними ознаками насильницької смерті. У подальшому вказані відомості було внесено у ЖЄО ВП № 6 МРУП ГУНП в Миколаївській області № 769 від 01.03.2024; протоколу огляду місця події від 01.03.2024; протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 01.03.2024 року; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 від 01.03.2024 року; протоколу огляду трупа ОСОБА_7 від 01.03.2024; лікарського свідоцтва про смерть № 537 від 01.03.2024.

При цьому, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом під час розгляду кримінального провадження, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_4 , який неодружений, утриманців не має, є військовослужбовцем, проходить військову службу на території Житомирської області, проте самовільно залишив місце служби, хоча і не судимий в силу ст..89 КК України, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, свідками події є особи з кола товариських зав`язків підозрюваного ОСОБА_4 , а тому перебуваючи на волі, може вживати заходи впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, шляхом погроз фізичною розправою, що дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Між тим, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки вказані ризики у клопотанні взагалі не конкретизовані, доказів існування вказаних ризиків слідчому судді не надано.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, тяжкість покарання, що може бути йому призначене в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який до кримінальної відповідальності притягується не вперше, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є на даній стадії кримінального провадження обґрунтованою.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 не встановлені.

Керуючись ст.ст.176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з триманням в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", без права внесення застави.

Строк дії ухвали по 29 квітня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1