Справа № 520/2748/19
Провадження № 1-кп/947/192/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року

Колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15

обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0004115 від 23.10.2018 року відносно:

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пермь Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, росіянина, із середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживавшого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.10.2011 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 104 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 31.07.2012 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3,6 років позбавлення волі на підставі ст. 75, 104 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 05.11.2014 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 01.03.2018 року по відбуттю строку покарання

- 16.08.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тирасполь, молдованина, громадянин Республіки Молдова, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 07.00 годин ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , перебували біля будинку АДРЕСА_5 , де побачили ОСОБА_18 , яка знаходилася в стані алкогольного сп`яніння та лежала на землі. В цей момент у вказаних осіб виник єдиний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, шляхом вступу у статеві відносини з ОСОБА_18 .

В цей час, ОСОБА_17 , провів потерпілу до лавки, яка розташована на подвір`ї вказаного будинку та контролював дії останньої, щоб вона не змогла піти, очікуючи на прихід ОСОБА_16 , який відлучився на деякий час.

Надалі, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_18 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, тобто перебуває у безпорадному стані та не зможе чинити фізичний опір вказаним особам, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом підтримання потерпілої за руки, а в подальшому взявши її на плече, перенесли її до підвального приміщення, розташованого на території колишнього військового містечка по АДРЕСА_6 .

Продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, направлених на задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_16 попередньо придбав у магазині, який розташований неподалік, засоби контрацепції, а саме презервативи, та разом із ОСОБА_17 зв`язали руки потерпілій резинкою за спиною та утримуючи руками ступні ніг, завдавши також декілька ударів по різним частинам тіла, тобто застосовуючи фізичне насильство, направлене на обмеження особистої волі потерпілої, роздягли її, та кожний по черзі, всупереч волі потерпілої, вступили з нею в статеві зносини, тобто в природний (гетеросексуальний) статевий акт, шляхом введення статевого члену у піхву ОСОБА_18 , тим самим зґвалтувавши останню.

Надалі, після зґвалтування ОСОБА_18 , вказані особи, покинули місце скоєння кримінального правопорушення, при цьому залишивши останню без одягу в непритомному стані, у безлюдному місці, не маючи змоги покликати на допомогу, у нежитловому приміщенні із пониженим температурним режимом та у холодну пору року, із заподіяними тілесними ушкодженнями у вигляді: садна обличчя, крововиливи в м`які тканини лівої лобово-тім`яно-скроневої ділянки; садно передньої поверхні шиї зліва (за даними медико-криміналістичного дослідження), одиночна, поперечна, не замкнута странгуляційна борозна передньої поверхні лівого зап`ястку, садна та синці нижніх кінцівок згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень; закриті повні поперечні переломи 7-9-го лівих ребер по передній пахвовій лінії з крововиливами під пристінкову плевру згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», мають ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

У подальшому ОСОБА_18 була виявлена без ознак життя.

Таким чином, ОСОБА_17 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 152 КК України - зґвалтування, тобто статеві зносини із застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб (в редакції станом на 06.10.2018 року).

Таким чином, ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 152 КК України - зґвалтування, тобто статеві зносини із застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб (в редакції станом на 06.10.2018 року).

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_17 пояснив, що вину у вчиненні зґвалтування потерпілої не визнає, підтверджує факт статевого акту з потерпілою при обставинах, викладених в обвинувальному акті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 07.00 годин біля будинку №1-Б по Адміральському проспекту в м. Одесі, зазначивши, що він відбувся за згодою потерпілої, яка сама запропонувала відпочити та зайнятись сексом. Вони разом з потерпілою вживали пиво, потім разом з потерпілою вони пішли до підвального приміщення, по дорозі потерпіла спиралась на нього. ОСОБА_16 в цей час пішов до магазину, потім наздогнав їх. Коли прийшли до підвального приміщення, ОСОБА_16 пішов до осіб без певного місця проживання, щоб взяли покривало. У цей час у підвальному приміщенні потерпіла попросила його зв`язати їй руки, що він і зробив, після чого вступив з нею в статевий акт. Він пропонував потерпілій розв`язати руки, але вона сказала, що не треба. Згодом до підвального приміщення прийшов ОСОБА_16 , сів поряд з потерпілою і вони почали цілуватись, а він вийшов. Коли вийшов ОСОБА_16 з підвального приміщення, вони разом пішли, залишивши потерпілу у підвальному приміщенні. Він особисто руки їй не розв`язував. На слідчому експерименті він говорив неправду, оскільки на нього тиснули працівники поліції. Потерпілій тілесних ушкоджень не наносив.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 пояснив, що вину у вчиненні зґвалтування потерпілої не визнає, підтверджує факт статевого акту з потерпілою при обставинах, викладених в обвинувальному акті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 07.00 годин біля будинку №1-Б по Адміральському проспекту в м. Одесі, зазначивши, що вони разом з ОСОБА_17 побачили потерпілу, яка лежала на асфальті, була у нетверезому стані, обличчя у неї було подряпане, була кров. Він пішов до магазину, де купив алкогольні напої та воду, щоб умити потерпілу, а також презервативи, оскільки потерпіла була згодна на статеві відносини. До підвального приміщення вони всі йшли разом, потерпіла спиралась на ОСОБА_17 , а він йшов поряд. Потім він відлучався, ходив до осіб без певного місця проживання обміняти пиво на плед. Коли він повернувся до підвального приміщення з пледом, то ОСОБА_19 з потерпілою вже вступили в статевий акт. При цьому потерпіла лежала на спині, її руки не були зв`язані, знаходились вздовж тіла, ОСОБА_17 був зверху потерпілої, руками спираючись на підлогу. Після закінчення статевого акту ОСОБА_17 вийшов в туалет, а він підняв потерпілу, застелив плед і вступив з нею в статевий акт. Особисто він руки потерпілій не зв`язував, хто їй зв`язав руки він не знає. Коли він закінчив статевий акт з потерпілою, то запропонував ОСОБА_17 піти, однак ОСОБА_17 ще залишився приблизно на 10 хвилин, після чого вийшов з підвального приміщення без потерпілої і вони разом пішли. Також підтвердив, що після статевого акту з потерпілою пропонував іншим особам без певного місця проживання спуститись до підвального приміщення та вступити у статевий акт з потерпілою. На слідчому експерименті говорив неправду про те, що ОСОБА_17 просив його тримати ноги потерпілої, оскільки йому так сказали працівники поліції.

Потерпілий ОСОБА_20 пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_18 є його матір`ю. 14.10.2018 року він повернувся з рейсу додому, зібрались у бабусі вдома з родичами, святкували вживали спиртні напої. Через деякий час його мати поїхала з дому на таксі і не повернулась. У неї при собі була сумочка, чи були прикраси він не пам`ятає, мати була трохи випившою. Він з дідусем шукали її, мобільний телефон був вимкнутий. На 3-й день звернулись до поліції.

Цивільний позов підтримує, просить його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_21 пояснив, що ОСОБА_18 була його донькою. Останній раз він бачив її 14.10.2018 року. Він не пам`ятає коли і як поїхала його донька. Про її смерть дізнався від слідчого.

Цивільний позов підтримує, просить його задовольнити.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_16 є її колишнім чоловіком, від якого у неї є син, а ОСОБА_17 її брат. 14.10.2018 року ОСОБА_17 і ОСОБА_16 пішли гуляти. Потім зателефонував ОСОБА_16 , був нетверезий, сказав зустріти його. Потім ОСОБА_16 ліг спати і спав цілий день. Потім приїхала поліція, обставини злочину вона дізналась від поліції. ОСОБА_16 розповідав, що вони вживали спиртні напої з жінкою, потім у них був секс, потім він пішов, а ОСОБА_17 залишився з жінкою. Згодом ОСОБА_16 затримали біля їх будинку, схопили, били. Коли вона прибула до відділу поліції ОСОБА_17 був вже там. Вона була присутня та бачила як проводили слідчий експеримент, як обвинувачені все показували. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що 23.10.2018 року до нього підійшли двоє людей у форменому одязі, сказали, що виявили труп. У підвальному приміщенні він побачив труп жінки, яка лежала на спині, була без одягу, руки були за спиною, чи були зв`язані він не бачив. На місце була викликана поліція. Біля трупу були речі, документи, ковдра, вони нічого не чіпали. У підвальне приміщення був вільний доступ, дверей не було.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що досліджені судом докази, в їх сукупності повністю підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та зазначене підтверджується наступними доказами:

- оглядом місця події за адресою: АДРЕСА_7 від 23.10.2018 року, під час якого в кімнаті під № 1 підвального приміщення на бетонному покритті виявлено труп наполовину оголеної жінки ОСОБА_18 із зв`язними верхніми кінцівками (кисті рук) в області зап`ястних суставів з множинними саднами та синцями в області нижніх кінцівок, крововиливом в м`які тканини лівої лобово-тімяної скроневої ділянки. Крім того, оглядом виявленота вилучено в кімнаті підвального приміщення, де знаходився труп, пачку з під презервативів, шнурок у вузлі, яким були перев`язані кисті рук ОСОБА_18 , пляшку з під горілки, пачку з під сигарет та інші речі.

- висновком судово-медичної експертизи №114-3536/18 від 29.01.2019 за фактом смерті ОСОБА_18 , 1975 року народження, відповідно до якого при дослідженні трупа виявлені множинні тілесні ушкодження серед яких в т.ч. тілесні ушкодження у виді закритих повних поперечних переломв 7-9-го лівих ребер, одиночна не замкнута странгуляційна борозна передньої поверхні лівого зап`ястку, садна та синці нижніх кінцівок, садна обличчя, садно передньої поверхні шиї зліва, які відповідно висновку експерта, могли бути заподіяні в результаті дії тупих предметів, індивідуальні ознаки контактуючої поверхні яких не відобразилися, всі ушкодження заподіянні пожиттєво за відносно короткий проміжок часу до моменту настання смерті.

- висновком комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_18 №239 від 03.12.2021 відповідно до якої експертами не виключається можливість утворення ушкоджень у постраждалої при вчиненні опору (п.2), крім того комісія експертів не може ані підтвердити, ані спростувати механізм утворення ушкоджень при проведенні насильницького статевого акту; Відповідно до п.5 вказаного висновку, садна обличчя, крововилив в м`які тканини лівої лобово-тімяної скроневої ділянки, садно попередньої поверхні шиї зліва не могли утворитися в результаті падіння з висоти свого зросту на землю.

- висновком судово-цитологічної експертизи, відповідно до якої у піднігтьовому вмісті ОСОБА_18 виявлено кров з антигеном В, походження, а саме крові ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ;

- висновком судово-імунологічної експертизи №959 від 19.12.2018 відповідно до якої, на жіночій та спортивній кофті, вилученій при огляді місця події, знайдено сперму без домішків крові, яка належить ОСОБА_17 і ОСОБА_16

- висновком судово-цитологічної експертизи №573 від 18.01.2019, відповідно до висновків якої, на штанях чорного кольору, вилучених під час огляду місця події, виявлено клітини крові, сперматозоїди, та з отриманих результатів досліджень, не виключається змішення клітин крові від потерпілої ОСОБА_18 зі спермою як від ОСОБА_17 так і ОСОБА_16 ;

- пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.10.2018 свідку ОСОБА_24 , який на фото №2 упізнав чоловіка, який в день вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_6 попросив у останнього простирадло, аргументуючи це тим, що мав намір вступити в статеві зносини з невідомою жінкою, а у подальшому пропонував свідку також вступити з нею в статевий зв`язок. Під фото №2 свідок упізнав ОСОБА_16

- оглядом документу від 25.10.2018, а саме запису з камер відеоспостереження з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою АДРЕСА_8 , на якому зафіксовано, як ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 в день скоєння злочину, придбав сигарети у вказаному магазині.

- оглядом предмету від 25.10.2018, а саме фотозображень з банкомату «Приват банк» ІНФОРМАЦІЯ_5 на розі вулиць Суднобудівна та Адміральського проспекту в м.Одесі, на яких відображено ОСОБА_16

- Протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_16 та відтвореним у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту, з якого встановлено, що ОСОБА_16 у присутності понятих і захисника показав місце де він разом с ОСОБА_17 знайшли потерпілу та пояснив, що дівчина була в стані алкогольного сп`яніння, тому ОСОБА_17 перекинув потерпілу через плече та поніс на територію за адресою: АДРЕСА_6 , де він та ОСОБА_17 вступили з останньою в статевий зв`язок. ОСОБА_16 під час слідчого експерименту показав як допоміг ОСОБА_25 зв`язувати руки потерпілій, яким чином утримував останню за ноги. Скарг під час слідчого експерименту не надходило.

- Протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_17 та відтвореним у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту, з якого встановлено, що ОСОБА_17 у присутності понятих і захисника показав місце де знайшли потерпілу, пояснював, що остання була в стані сп`яніння, тому він ніс її на руках на територію за адресою: АДРЕСА_6 , де ОСОБА_16 зв`язав руки потерпілій, а у подальшому вони вступили із ОСОБА_18 в статевий зв`язок. Скарг під час слідчого експерименту не надходило.

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №487 від 04.12.2018 року ОСОБА_17 на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки не страждає, здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №486 від 04.12.2018 року ОСОБА_16 на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки не страждає, здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Суд критично оцінює доводи обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_26 про те, що при проведенні слідчого експерименту з їх участю вони говорили неправду, оскільки на них здійснювався тиск, з наступних підстав.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання.

Відповідно висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19 якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103, 105, 240 КПК України, Об`єднана палата відзначила, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

З досліджених судом протоколів слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_17 та відеозапису слідчого експерименту, протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_16 та відеозапису слідчого експерименту встановлено, що зазначені протоколи відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК, тому суд визнає зазначені протоколи слідчих експериментів належними, допустимими доказами.

Також відповідно до висновку службового розслідування, проведеного за зверненням захисника ОСОБА_16 , відносно оперативних працівників ВКР Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, порушень вимог КПК в діях працівників поліції не виявлено.

Крім того, на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 15.12.2023 року Другим слідчим відділом ( здислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованим у м.Миколаєві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000003 від 04.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Також суд критично оцінює показання обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про те, що потерпіла добровільно вступила з ними у статевий акт з наступних підстав.

Суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 20.10.2022 у справі №684/289/20 (провадження №51-1232км22), відповідно до якої сексуальне проникнення в тіло потерпілої особи не може вважатися вчиненим за добровільною згодою, якщо воно було здійснене внаслідок застосування фізичного насильства, погрози його застосування чи інших подібних до них за особливостями впливу на психіку потерпілої особи способів вчинення злочину шляхом використання безпорадного стану. Стан алкогольного чи іншого сп`яніння жертви, її поведінка до події, нехтування нею заходами особистої безпеки, моральне обличчя потерпілої особи та спосіб її життя, а також аморальна чи інша віктимна поведінка особи, яка, можливо, свідомо провокувала сексуальну поведінку злочинця з наміром припинити надалі вчинення дій сексуального характеру щодо неї, не виключають кримінальної відповідальності за ст. 152 КК України.

У рішенні у справі «М.С. проти Болгарії» від 4 грудня 2003 року ЄСПЛ вказав, що для кваліфікації вчиненого як зґвалтування принциповим є не стільки застосування сили чи погрози її застосування, скільки встановлення відсутності згоди потерпілої особи на статевий контакт.

Згідно примітки до ст. 152 КК України згода вважається добровільною, якщо вона є результатом вільного волевиявлення особи, з урахуванням супутніх обставин.

Суд враховує відсутність близьких, особистих стосунків потерпілої та обвинувачених до вказаної події та випадковість їх зустрічі; застосування сили до потерпілої при слідуванні до місця скоєння злочину (переміщення потерпілої до місця, тримаючи її на руках); застосування фізичної сили шляхом нанесення тілесних ушкоджень, зв`язування рук; вчинення з нею дій сексуального характеру групою осіб у безлюдному місці, що само по собі викликало у неї острах як від переваги насильників у фізичній силі, так і можливого, виходячи із обстановки, що склалася, страху за своє життя, що подавляло її волю до опору.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд виключає можливість статевого акту між потерпілою та обвинуваченими за добровільною згодою потерпілої.

Крім того, суд зазначає, що домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

При кваліфікації зґвалтування як такого, що вчинене групою осіб, виконавці (співучасники) діють узгоджено, з єдиним умислом і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що утворюють повністю чи частково об`єктивну сторону складу злочину, тобто як саме проникнення в тіло іншої особи, так і дії, спрямовані на подолання її волі. Групове зґвалтування є закінченим злочином з моменту початку статевих зносин хоча б одним із його учасників. На кваліфікацію зґвалтування як закінченого злочину для всіх співучасників не впливає те, вдалося чи ні кожному із ґвалтівників вчинити природний статевий акт з потерпілою особою. Узгодженість дій учасників щодо потерпілої особи означає, що свідомістю кожного учасника зґвалтування охоплюється об`єктивне сприяння один одному у вчиненні злочину, що і мало місце в даному випадку.

Спільність умислу, спрямованого на здійснення зґвалтування над потерпілою підтверджено діями обвинувачених, а саме підготовка обома обвинуваченими умов до вчинення зґвалтування, вибір приміщення, супровід потерпілої до місця вчинення зґвалтування із застосування сили, придбання презервативів, спиртних напоїв, придбання пледу, тощо, свідчить про те, що обвинувачені діяли, як співвиконавці.

При цьому той факт, що показання обвинувачених мають певні суперечності, не спростовує висновків суду про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, оскільки суд розцінює такі показання як спробу уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з намаганням перекласти вину один на одного.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.3 ст.152 КК України та правильність кваліфікації їх дій.

Суд, належним чином перевіривши та дослідивши письмові докази, встановив, що процесуальні дії в період досудового розслідування були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства України, дотримуючись вимог КПК України.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України знайшла своє підтвердження та в їх діях, кожного окремо є склад злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України за кваліфікуючими ознаками - зґвалтування, тобто статеві зносини із застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб, доведена.

Таким чином, встановивши винуватість ОСОБА_17 і ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України суд приходить до переконання про помилковість кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в частині висунутого обвинувачення, а саме зґвалтування, тобто статеві зносини із застосування фізичного насилля, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки виходячи з наступного.

Дотримуючись принципу змагальності сторін, передбаченого ст.7, ст.22 КПК України, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд створив сторонам судового процесу необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, забезпечивши всім учасникам судового провадження рівні права.

Суд перевірив доводи сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_17 і ОСОБА_16 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, перевірив доводи сторони захисту про відсутність у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, перевіривши висунуте обвинувачення за ч.4 ст.152 КК України, дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що зібрані докази за обвинуваченням ОСОБА_17 і ОСОБА_16 за ч.4 ст.152 КК України є належними, допустимими, достовірними, але у своїй сукупності є не достатніми для підтвердження факту вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №114-3536/18 від 29.01.2019 за фактом смерті потерпілої ОСОБА_18 , на підставі даних судово-медичної експертизи встановити причину смерті ОСОБА_18 не представилось можливим.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №239 від 03.12.2021 року, яка проведена в період судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення в порядку ст.ст. 242, 243 КПК України за фактом смерті ОСОБА_18 , встановлено що комісія експертів висловитися про причину смерті потерпілої не має можливості, так як при проведенні первинної судово-медичної експертизи виявлено відсутність достовірних макро-і мікроскопічних змін у внутрішніх органах, які б дозволили однозначно висловитись про будь-яку хворобу, отруєння, переохолодження тіла або травму, як про причину смерті.

Доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачені залишили потерпілу ОСОБА_18 без одягу, в підвалі в холодну пору року, в стані алкогольного сп`яніння, та залишаючи потерпілу за таких обставин в підвалі, не передбачали, але повинні були і могли передбачити настання таких наслідків, як смерть потерпілої суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи жодним чином не доводять причинний зв`язок між зґвалтуванням, із застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи та тяжкими наслідками у виді смерті потерпілої ОСОБА_18 .

Таким чином, дослідженими в ході судового розгляду доказами причинний зв`язок між зґвалтуванням, тобто статевими зносинами із застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи та тяжкими наслідками у виді смерті потерпілої ОСОБА_18 не підтверджені, що виключає можливість кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_16 за ч.4 ст.152 КК України.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність виключення з обвинувачення кваліфікаційної ознаки передбаченої ч.4 ст.152 КК України, а саме - «тяжкі наслідки», оскільки така кваліфікаційна ознака не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи є посяганнями на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі, тому кримінальним законодавством за їх вчинення передбачено суворе покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим суд виходить із встановленої ст.50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 та обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 та обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_17 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.152 КК України.

Крім того, призначаючи ОСОБА_17 покарання за сукупністю злочинів суд вважає, що покарання йому необхідно призначити відповідно до ч.4 ст.70 КК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_17 скоїв кримінальне правопорушення по даному кримінальному провадженню до постановлення попереднього вироку, тобто до постановлення вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2023 року, та останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.152 КК України з урахуванням попереднього вироку суду.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.152 КК України.

Судом розглянутий цивільний позов потерпілого ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40734 грн. 18 коп. і моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Судом розглянутий цивільний позов потерпілого ОСОБА_21 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Судом розглянутий цивільний позов потерпілого ОСОБА_27 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Згідно ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

Відповідно до вимог п. 10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог ч.4 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зазначає, що цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в частині стягнення з ОСОБА_17 і ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 2639 гривень, заподіяної за епізодом обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України підлягає залишенню без розгляду, оскільки ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.03.2024 року кримінальне провадження №0004115 від 23.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в частині скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України - закрито на підставі ст.49 КК України.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в частині стягнення ОСОБА_17 і ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 29095, 18 грн., які складають витрати на поховання потерпілої ОСОБА_18 та 9000 грн. в рахунок відшкодування золотих прикрас, належних потерпілій ОСОБА_18 , необхідно відмовити, оскільки судовим розглядом не доведений причинний зв`язок між зґвалтуванням та смертю потерпілої ОСОБА_18 та обвинуваченим ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не інкриміноване викрадення будь-яких золотих прикрас, належних потерпілій ОСОБА_18 .

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п.9 від 31.03.1995 №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.

При встановленні суми моральної шкоди, за вищевказаними позовними вимогами, за даним позовом суд враховує характер и ступінь, випробуваних потерпілим душевних і фізичних страждань, переживань, тяжкість вимушених змін в його житті через отримані травми та лікування.

Виходячи із вимог розумності та справедливості, враховуючи, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи є посяганнями на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди в сумі 200 000,00 гривен підлягають частковому задоволенню у розмірі 100 000,00 гривень на його користь; позовні вимоги потерпілого ОСОБА_28 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000,00 гривен підлягають частковому задоволенню у розмірі 50000,00 гривень на його користь; позовні вимоги потерпілої ОСОБА_29 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000,00 гривен підлягають частковому задоволенню у розмірі 50000,00 гривень на її користь, зазначені суми моральної шкоди суд вважає справедливою сатисфакцією за вчиненне кримінальне правопорушення обвинуваченими.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_17 і ОСОБА_16 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешти майна, накладені ухвалами Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2018 року і від 26.10.2018 року підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 337, 370, 371, 373-376 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_17 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_17 призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2023 року, більш суворим, призначеним цим вироком та призначити ОСОБА_17 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_17 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 24.10.2018 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_17 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_16 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 24.10.2018 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_16 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2018 року - скасувати.

Речові докази (квитанція №000379): Жіноча куртка білого кольору; куртка голубого кольору; джинси жіночі з колготами; жіноча кофта біжового кольору - знищити; мобільний телефон марки «Meizu» білого кольору - вважати повернутим за належністю власнику; Джинси чоловічі чорного кольору; спортивні штани синього кольору; чоловічі кросівки чорного кольору з написом «Пума»; бретелька від бюстгальтеру рожевого кольору; пляшка з-під горілки «Немирівська»; ліхтарик синього кольору; пачка з-під сигарет «Київ»; пачка з-під презервативу; чорний шнурок у вузлі; чек від 17.10.2018 року; пакет з-під чипсів «Lays»; два фрагменти скла зі слідами речовини бурого кольору - знищити;

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26.10.2018 року - скасувати.

Речові докази: Чоловічий светр з капюшоном темно-синього кольору; джинси чоловічі чорного кольору; металева коробка золотистого кольору; кросівки чоловічі коричневого кольору; кросівки чоловічі синього кольору; штани чоловічі чорного кольору; коробка з двома сім-картами операторів «Лайф» та «Київстар» - повернути власнику; оптичний диск CD-R - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволнити частково.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 29095, 18 грн., які складають витрати на поховання потерпілої ОСОБА_18 та 9000 грн. в рахунок відшкодування золотих прикрас - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_20 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 50000,00 ( п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_20 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 50000,00 ( пятдесят тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в частині стягнення з ОСОБА_17 і ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 2639 гривень, заподіяної за епізодом обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України - залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_21 , ОСОБА_27 до ОСОБА_17 і ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_21 моральну шкоду у розмірі 25000 ( двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_27 моральну шкоду у розмірі 25000 ( двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_21 моральну шкоду у розмірі 25000 ( двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_27 моральну шкоду моральну шкоду у розмірі 25000 ( двадцять п`ять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2