УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000593 від 14.05.2024,

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000593 від 14.05.2024.

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000593 від 14.05.2024, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному вказаному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб за попередньою змовою, у період воєнного стану, шляхом обману та зловживання довірою на підставі підроблених документів здійснюють відчуження нерухомого майна на території міста Києва.

17.05.2024 на запит СУ ГУ НП у місті Києві з ДВБ НПУ надійшли матеріали щодо виконання доручення, в яких повідомляється, що група осіб, які шахрайським шляхом на підставі фіктивного договору дарування № 331 від 11.02.2009, набули у власність об`єкт нерухомості - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.12.2023 право власності зареєстровано за громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який 11.04.2024 надав доручення на продаж вказаної квартири громадянину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстрацію права власності здійснено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

22.05.2024 на запит СУ ГУ НП у місті Києві надійшов лист зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо розгляду запиту, а саме: нотаріальна діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_7 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса ОСОБА_7 не були вивезені з адреси розташування його робочого місця та до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались у зв`язку з веденням бойових дій на території Донецької області, відомості про стан збереження архіву відсутні. Оскільки доступ до документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса ОСОБА_7 наразі відсутні, надати інформацію щодо посвідчення договору дарування приватним нотаріусом ОСОБА_7 не вбачається за можливе.

23.05.2024 на запит СУ ГУ НП у місті Києві приватний нотаріус КМНО ОСОБА_6 повідомила наступне: 23.12.2023, до неї в нотаріальну контору звернувся гр. ОСОБА_4 за консультацією про реєстрацію права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який почав функціонувати з 2013 року, так як його договір дарування був посвідчений 11.02.2009 року до функціонування державного реєстру прав, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_6 , маючи повноваження реєстратора перевірила його документи, а саме: договір дарування квартири 49 (сорок дев`ять) яка знаходиться в будинку 5 (п`ять) на АДРЕСА_6 ; довідку з БТІ; технічний паспорт на квартиру; паспорт громадянина України. Після отримання вищевказаних документів для державної реєстрації прав нотаріусом проведені наступні дії: перед формуванням заяви в реєстрі, було перевірено бланк договору з реєстру спеціальних бланків: серія та номер НОМЕР_4 - бланк відповідав дійсності, а також винесений на спеціальному папері з захистом та голограмою.

При реєстрації заяви в реєстрі прав, згідно Порядку вчинення нотаріальних дій було підтягнуто з реєстру ЄССБ - технічний паспорт на квартиру №ТІ01:5056-7080-53-435922 виконаного ФОП ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_4 , який і був замовником для проведення інвентаризації квартири та скасовано перевірений договір дарування квартири, довідку КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31.05.2023 року КВ № 16660.

Після формування заяви приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 було роз`яснено, що термін реєстрації прав в державному реєстрі проводиться до 5 робочих днів, оскільки сам договір нею не посвідчувався. Всі необхідні документи були мені подані та перевірені, тому не було підстав для відмови у вчиненні такої реєстраційної дії. Заборон та арештів щодо вищевказаного нерухомого майна при реєстрації не було. Тому приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 була проведена така реєстраційна дія. А громадянин ОСОБА_4 забрав свої документи 26.12.2023.

Крім того, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_6 надала копію договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 11.02.2009 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 . В графі дарувальник зазначено лише прізвище та ім`я дарувальника на українській мові без підпису.

27.05.2024 на запит СУ ГУ НП у місті Києві отримано лист з БТІ щодо надання інформації про майно та копії документів, у даній відповіді згідно з даними реєстрованих книг КП КМР «КМ БТІ» у квартирі АДРЕСА_7 , право власності зареєстровано за ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.11.2005 між гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 й гр. Італії ОСОБА_9 . Крім того, надано копію договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2005, де в графі покупець значиться підпис та прізвище, ім`я громадянина Італії ОСОБА_9 . Також, в листі вказано, що було звернення 30.05.2023 від приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_13 стосовно факту реєстрації права власності на вище вказаний об`єкт нерухомості. На вказаний запит-замовлення надано інформаційну довідку № 16660 від 30.05.2023, замовником була ОСОБА_14 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - номер ідентифікаційної довідки 378589738 по об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 у відомостях в реєстрі права власності власником є ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Аналізуючи документи в матеріалах даного кримінального провадження № 0000593, орган досудового розслідування приходить до висновку, що почерк у договорах відчуження права власності (договір купівлі-продажу квартири від 23.11.2005 та договір дарування від 11.02.2009) громадянина Італії ОСОБА_9 є різними й навіть не має на договорі дарування підпису, який є в договорі купівлі-продажу квартири.

У подальшому встановлено, що у громадянина Італії ОСОБА_9 є представник - адвокат ОСОБА_15 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16.04.2024 за № 16, останній повідомив, що даний об`єкт нерухомого майна дійсно належить громадянину Італії ОСОБА_9 й жодних договорів дарування він не підписував. Представник громадянина Італії ОСОБА_9 - ОСОБА_15 , просив накласти арешт на майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор у клопотанні зазначає, що допитано громадянина Італії ОСОБА_9 , який повідомив, що він будь-яких документів на відчуження об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_7 , іншим особам не підписував. Громадянин Італії ОСОБА_9 є власником даної квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2005 та просить орган досудового розслідування накласти арешт на своє майно, з метою не відчуження його іншими невстановленими слідством особами, які його можуть ошукати, так як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, квартира належить іншій особі по договору дарування.

Постановою слідчого від 03.06.2024 у даному кримінальному провадженні вищезазначене нерухоме майно у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.

Прокурор у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений, в той же час на електронну адресу суду від прокурора ОСОБА_3 , надійшов лист з додатками, у якому останній просив клопотання розглянути без його участі та задовольнити з мотивів зазначених у ньому.

З огляду на обставини викладені у клопотанні, його розгляд здійснюється без виклику володільця майна відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, якою визначено можливість розгляду клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання, додані на його обґрунтування матеріали, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000593 від 14.05.2024, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному вказаному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

03.06.2024 постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_17 , об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_7 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Як на мету накладення арешту прокурор посилається на необхідність збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Разом з цим, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчою суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить прокурор.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для часткового задоволення клопотання та накладення арешту із забороною розпоряджання вказаним майном та із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам та іншими особами, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, в той же час в іншій частині клопотання залишити без задоволення, оскільки прокурором не доведено підстав щодо необхідності заборони у вигляді користування майном.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:000, із забороною розпоряджання вказаним майном та із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам та іншими особами, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_18