Справа № 638/3040/24
Провадження № 1-кп/638/1278/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження №0005564 від 04.12.2015 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Слатіно, Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, на утриманні осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, -

встановив:

04.12.2015 року ОСОБА_5 , діючи разом з іншою особою, маючи єдиний спільний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та переслідуючи корисливу мету наживи за рахунок чужого майна, близько 10 години 25 хвилин зайшли у приміщення ТОВ «АТБ-Маркет» ЄДРПОУ №30487219 (Продукти-714), юридична адреса: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул.. Радгоспна, 76, який фактично розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 159. Пройшовши у відділ із продажу чаю та кави, ОСОБА_5 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, маючи спільний заздалегідь розроблений план та діючи згідно відведеної йому ролі, взяв з полиці пакунок кави ТМ «Jacobs Monarh» загальною масою 400 грамів, та разом з іншою особою прослідував до торгівельного відділу супермаркету з продажу снеків. Опинившись у відділі з продажу снеків супермаркету ТОВ «АТБ-Маркет», упевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 , діючи з метою приховування своїх дій, присів разом із

іншою особою навколішки, імітуючи процес перегляду та вибору іншого товару на прилавках, після чого непомітно передав взятий ним раніше у відділі чаю та кави пакунок кави ТМ «Jacobs Monarh» загальною масою 400 грамів іншій особі яка, в свою чергу, діючи по заздалегідь розробленому спільному плану згідно відведеної йому ролі, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, сховала вищевказану каву собі за пояс штанів, прикривши її светром. Після цього, ОСОБА_5 та інша особа, не оплативши вищевказаний товар, перетнули касову зону та намагалися залишити приміщення супермаркету «АТБ - Маркет», де біля виходу з супермаркету були затримані співробітниками служби охорони супермаркету «АТБ- Маркет», у зв?язку з чим не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що від них не залежали, злочинного умислу до кінця. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4924 від 17.12.2015 ринкова вартість кави ТМ «Jacobs Monarh» загальною масою 400 грамів, що належить ТОВ «АТБ-Маркет» ЄДРПОУ №30487219 (Продукти-714), на момент скоєння злочину становить 236,00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що 22.09.2018 близько 02 год. 00 хв. точний не встановлено, ОСОБА_5 знаходячись біля буд. 75 по пр. Перемоги у м. Харкові, діючи з корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник у підвальне приміщення вищевказаного будинку, що є сховищем для зберігання кабелів діючих ліній зв?язку ПАТ «Укртелеком».

Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_5 за допомогою заздалегідь приготовленої пилки та розвідного ключа перепиляв кабель зв?язку марки ТПеп3 100х2х0,4 довжиною 12 м. вартістю 788 грн. 88 коп. згідно висновку судово- товарознавчої експертизи № 23766 від 31.10.2018. Після чого, ОСОБА_5 був помічений та затриманий працівниками поліції, у зв?язку з чим не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, не закінчений замах на таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з

проникненням у сховище.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши вищезазначене в повному обсязі. У скоєному щиро кається.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка поєднана з

проникненням у сховище (ч.2 ст. 15 ч.2 185 КК України), а також у не закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка поєднана з

проникненням у сховище (ч.3 ст. 15 ч.3 185 КК України).

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України - є нетяжкими злочинами (ч.2 ст.185 та ч.3 ст. 185 КК України) відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, не одружений, не працевлаштований, осіб на утриманні не має, не є інвалідом, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених правопорушень, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованих статей у виді позбавлення волі.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Також суд вважає, що обвинувачений не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.3 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 572 гривні 00 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової експертизи №24076 від 29.10.2018 року.

Речові докази - відрізки кабелю та сумку з інструментами, вилучені під час огляду місця події 22.09.20018 року - повернути власнику .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: