КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/370/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.03.2024 про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 28 березня 2024 року до 27 травня 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України /ЄУН 398/1462/24, кримінальне провадження № 0001920 від 12.12.2023/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання, у порядку ст. 315 КПК України, розглянуто питання застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на потерпілого і свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким, особу обвинуваченого, який безробітний, не має міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.

Вказує, що не доведено неможливості застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів, як і не доведені всі заявлені прокурором ризики.

Він під час досудового розслідування, не перебуваючи під вартою, не чинив спроб ухилятись від досудового розслідування або суду, з`являвся на всі виклики слідчого, добровільно з`являвся до суду, не чинив впливу на потерпілого та свідків.

Зазначає, що має постійне місце проживання та трьох малолітніх дітей на утриманні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції. Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У даному провадженні учасники судового провадження про дату і час апеляційного розгляду повідомлені належним чином у встановлені строки та процесуальний спосіб.

Разом із тим, клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до суду апеляційної інстанції не надходили, в тому числі не скеровано таких клопотань стороною захисту, зокрема й обвинуваченим ОСОБА_5 .

Відтак, колегія суддів не убачає перепон для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області проводиться судове слідство у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням: ОСОБА_5 , 04.12.2023, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку свого мешкання, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , вчинив сварку на побутовому підґрунті, в ході якої, реалізуючи виниклий злочинний умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень, наніс потерпілій ( ОСОБА_6 ) руками та ногами численні удари в область голови, тулубу, кінцівок; потерпіла ОСОБА_6 намагалась втекти до хвіртки домоволодіння, але її наздогнав обвинувачений, який, продовжуючи свої злочинні дії, взявши дерев`яну палицю, наніс ще ряд хаотичних ударів дерев`яною палицею в область голови, тулубу, кінцівок ОСОБА_6 , від чого остання впала і припинила чинити спротив. Після чого, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину. ОСОБА_6 доставлено до лікарні 11.12.2023, де та померла. Висновком експерта встановлено ряд тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_6 , серед яких черепно-мозкова травма, крововиливи під м`які оболонки головного мозку, набряк головного мозку, численні крововиливи, забої, синці та садна. Причиною смерті стала черепно-мозкова травма, з крововиливом під м`яку оболонку головного мозку, ускладнена набряком головного мозку (ці тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних у момент їх заподіяння).

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 09.01.2024.

Наразі у справі розпочато судове слідство, проведено підготовче судове засідання і призначено судовий розгляд.

Тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Як встановлено матеріалами, обвинувачення пред`явлене вчиненням з обтяжуючими покарання обставинами, склад обвинувачення кваліфікований. Внаслідок кримінального правопорушення настали невідворотні наслідки, настала смерть людини.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховані й наступні обставини: ОСОБА_5 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не навчається, не працює, безробітний, офіційного і сталого джерела заробітку не має, міцних соціальних зв`язків не має.

У обвинуваченого наявні троє неповнолітніх дітей, характеризований нейтрально, як особа, на яку не надходили скарги, але інші дані відсутні.

Відповідно до положень ст. 89 КК України не має судимості; у порядку п. 6) ч.1 ст. 178 КПК України (врахування репутації підозрюваного, обвинуваченого) зважується, що у минулому він має кримінальну історію (притягався до кримінальної відповідальності).

Потерпілим і свідками у кримінальному провадженні є місцеві мешканці, що знайомі обвинуваченому. Обвинуваченому відомі місця їх проживання. Дані особи є не допитаними безпосередньо судом.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинуваченого іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати, може переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях), не маючи міцних соціальних зв`язків без перешкод залишити своє місце проживання, зважаючи на насильницький склад злочину, а також обізнаність із місцем проживання свідків та потерпілої, може чинити спроби незаконно впливати на цих осіб.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.03.2024 про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 28 березня 2024 року до 27 травня 2024 року включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4