Справа №592/4010/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/869/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2024 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 та ч. 3 ст. 357 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до останньої більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2024 рокуклопотання прокурора було задоволено, ппродовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22 березня 2024 року, включно.

Визначено заставу у розмірі 80520 грн., з покладенням, у разі її внесення та після звільнення з-під варти, на ОСОБА_8 наступних обов`язків: повідомляти суд про зміну місця проживання або роботи, а також засобів зв`язку; не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; носити електронний засіб контролю.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ризики, на які є посилання у клопотанні, жодним чином не доведені, як і не доведено те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

При цьому, встановивши ризики того, що обвинувачена може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих, суд мав обґрунтувати це низкою факторів, з врахуванням практики ЄСПЛ, однак цього не зробив і не врахував, при цьому, що ОСОБА_6 свою вину визнала частково, надавала правдиві та відверті показання та має намір відшкодувати завдану потерпілим шкоду.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду ОСОБА_10 , її захисник- адвокат ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого надійшла розписка про отримання повідомлення, від захисника та прокурора надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 та ч. 3 ст. 357 КК України, про продовження останній строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду,на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності встановлених ризиків, на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, наявність ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, судом було встановлено у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які, у разі доведеності вини, останній загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, з метою уникнення якого вона може переховуватись від суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує у зв`язку з тим, що обвинуваченій відомі місця їх проживання, а на підтвердження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 не особою, раніше судимою, не працює та не має постійного джерела доходу.

За таких обставин, підставою для продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали встановлені судом ризики, які існують і не зменшились, а тому, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_6 свою вину визнала частково, надавала правдиві та відверті показання та має намір відшкодувати завдану потерпілим шкоду, то вони не є беззаперечними обставинами, за яких до останньої доцільно було б застосувати більш м`який запобіжний захід.

Крім того, при постановленні даної ухвали, колегія суддів враховує і те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, у цьому кримінальному провадженні права та інтереси сторони захисту.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання прокурора, з дотриманням як національного законодавства, так і з врахуванням практики ЄСПЛ, було встановлено обставини, за яких подальше тримання під вартою обвинуваченої є виправданим, і в даному випадку відсутні підстави для зміни ОСОБА_6 вказаного запобіжного засобу на інший, більш м`який запобіжний захід.

При цьому, колегія суддів зауважує, що прохаючи скасувати ухвалу суду, якою ОСОБА_6 продовжено строк дії тримання під вартою, захисник взагалі не вказує, який на її думку, більш м`який запобіжний захід доцільно було б застосувати до останньої щоб забезпечило її належну процесуальну поведінку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, як просить апелянт, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2024 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4