Провадження по справі № 1-кп/522/266/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001078 від 23.10.2022 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Слатине Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення правопорушення перебував на посаді старшого водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення і реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший матрос», в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0001078 від 23.10.2022 року відносно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну місця утримання обвинуваченого ОСОБА_3 в ДУ «ОСІ» на поміщення його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних силах України, посилаючись на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати з моменту обрання йому даного виду запобіжного заходу.

Захисник надав письмові заперечення проти клопотання прокурора та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначив, що вказані в клопотанні прокурора ризики є необґрунтованими та недоведеними. Доказів на підтвердження можливого переховування обвинуваченим ОСОБА_3 прокурором не надано. Натомість вказав, що ОСОБА_3 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, тому йому добре відомі наслідки його зникнення.

Також вказав, що посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, на думку сторони захисту є також необґрунтованим, оскільки потерпіла вже допитана судом безпосередньо, більшість свідків у кримінальному провадженні також допитано судом, крім чотирьох свідків, покази двох з яких мають вирішальне значення, однак орган обвинувачення вже тривалий час не може забезпечити їх явку до суду. Вважає, доводи прокурора в частині того, що обвинувачений будучи військовослужбовцем, маючи доступ до зброї, може її використати для впливу на свідків та потерпілої шляхом залякування та погрозою застосування насильства, є також необґрунтованими, оскільки обвинувачений розуміє, яка відповідальність передбачена за у даному випадку.

Крім того, від захисника надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу, на підставі ст. 201 КПК України, в обґрунтування якого останній вказав, що його підзахисний необґрунтовано утримується під вартою, оскільки відсутні вагомі докази вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому правопорушення, допитані в судовому засіданні свідки не визначають вчинення саме ОСОБА_3 кримінального діяння, інші свідки не були допитані з незалежних від ОСОБА_3 причин, наявні експертизи в матеріалах справи не встановлюють здійснення протиправних дій саме ОСОБА_3 . Крім того, захисник зазначив про наявність у його підзахисного тяжкої хвороби, та погіршення його стану, у зв`язку із перебуванням у слідчому ізоляторі і неможливістю отримання необхідного лікування в даних умовах. Також захисник вказав, що ОСОБА_3 до застосування запобіжного заходу проходив службу у військовій частині, яка знаходиться в м. Одесі, тобто має постійне місце роботи. Крім того, ОСОБА_3 має місце проживання, що підтверджується договором оренди житла від 02.02.2024 року, орендованого його дружиною.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу захисник зазначив, що до суду подавалось звернення керівництва військової частини НОМЕР_1 в особі командира полковника ОСОБА_6 від 31.07.2023 року №4336 з проханням розглянути клопотання зборів сержантів про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою та передачу старшого матроса ОСОБА_3 на особисті поруки колективу військової частини НОМЕР_1 , тому просив змінити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисті поруки особового складу військової частини НОМЕР_1 в особі командира та зборів сержантів військової частини НОМЕР_1 або на домашній арешт.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, суд доходить таких висновків.

Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 21.05.2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальних правопорушень.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого; та ч. 3 ст. 406 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у вчиненні іншого насильства, що спричинило тяжкі наслідки.

Вирішуючи питання про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, з середньою освітою, військовослужбовцем військової служби за контрактом, одруженим, до затримання проживаючого в м. Одеса, осіб на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.

В судовому засіданні захисник зазначив, з урахуванням особи обвинуваченого та недоведеністю зазначених у клопотанні прокурора ризиків, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисті поруки особового складу військової частини НОМЕР_1 в особі командира та зборів сержантів військової частини НОМЕР_1 або на домашній арешт.

Так, згідно ч. 1 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Згідно ч. 3 ст. 180 КПК України, поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Так, вказані особи, які згідно письмового зобов`язання є поручителями обвинуваченого ОСОБА_3 не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, та відповідно суд позбавлений можливості надати їм роз`яснення відповідно до приписів ч. 3 ст. 180 КПК України, що унеможливлює вирішення цього питання.

Захисник в засіданні зазначив суду, що вказанні особи не можуть прибути до судового засідання у зв`язку із їх службовою зайнятістю.

Крім того, суд звертає увагу, що вказане письмове зобов`язання датоване 31.07.2023 року, та враховуючи відсутність поручителів в судовому засіданні, суд також позбавлений можливості з`ясувати питання щодо його актуальності на даний час.

Також захисник в судовому засіданні просив суд, в разі відмови в частині клопотання про передачу ОСОБА_3 на особисті поруки, вирішити питання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт, який останній має змогу відбувати за адресою орендованого його дружиною житла.

Так, згідно ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Так, в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зазначається, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В своєму клопотанні захисник зазначив, що ОСОБА_3 має місце проживання, що підтверджується договором оренди житла від 02.02.2024 року, укладеним його дружиною ОСОБА_7 , на підтвердження чого надав суду копію даного договору, зазначивши, що власник цього житла не заперечує проти перебування в його володінні особи під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та в клопотанні зазначив, що суд, у разі необхідності, може допитати у якості свідка ОСОБА_8 , проте на його допиті в засіданні не наполягав.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, тому суд вважає доведеним існування ризику того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що спричинило тяжкі наслідки, а саме в умисному тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, що може свідчити про наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, з метою викривлення показів, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте суд зауважує, що потерпіла вже була безпосередньо допитана судом, тому посилання прокурора на її незаконний вплив з боку обвинуваченого є необґрунтованим.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначив, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки йому відоме місце мешкання потерпілої та свідків по даному провадженню та даний ризик збільшується внаслідок ризику летальності, що його створює обвинувачений, у зв`язку з його доступом до зброї, як військовослужбовця.

Однак суд вважає, що існування вказаного ризику не містить раціонального обґрунтування у клопотанні прокурора.

Будь-яких даних на спростування існування вищевказаних ризиків стороною захисту представлено не було.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, та за наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати з моменту застосування йому даного виду запобіжного заходу, суд вважає можливим продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, враховуючи п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , спричинило загибель людини, тому при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, без визначення розміру застави, у зв`язку з чим, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Разом з тим, суд наразі не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисті поруки особового складу військової частини НОМЕР_1 в особі командира та зборів сержантів військової частини НОМЕР_1 або на домашній арешт.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити щодо прохання прокурора у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, про зміну місця утримання обвинуваченого ОСОБА_3 з ДУ «ОСІ» на поміщення його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В клопотанні прокурора відсутнє належне мотивування необхідності зміни обвинуваченому ОСОБА_3 місця його утримання під вартою.

Так, в судовому засіданні прокурор посилався на те, що зміна місця утримання обвинуваченого з ДУ «ОСІ» на гауптвахту матиме позитивні наслідки для обвинуваченого, оскільки він буде утримуватись в більш сприятливих для нього як військовослужбовця умовах.

В свою чергу обвинувачений в судовому засіданні категорично заперечував проти зміни йому місця утримання на гауптвахті, та зазначив, що за час перебування на службі в Збройних Силах України, неодноразово доставляв військовослужбовців на гауптвахту, тому йому відомі умови утримання, які здатні призвести лише до погіршення стану його здоров`я.

Так, згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», у період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Виходячи зі змісту вказаної норми тримання військовослужбовців в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України не є обов`язковим.

Більш того, застосування запобіжного заходу має на меті запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що в повній мірі здатне забезпечити тримання обвинуваченого в ДУ «ОСІ».

При цьому, варто зазначити, що прокурор не зміг надати суду раціонального пояснення з приводу того, чому саме наразі виникла потреба у зміні обвинуваченому місця тримання під вартою на гауптвахту, оскільки нормативно-правові акти, якими визначено умови та порядок утримання військовослужбовців під вартою, на які посилався прокурор в судовому засіданні, діяли і на час обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , даних щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який наразі здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати, та здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню. Клопотання прокурора в частині зміни місця утримання обвинуваченого ОСОБА_3 в ДУ «ОСІ» на поміщення його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних силах України слід залишити без задоволення, у зв`язку із неналежним обґрунтуванням.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 201, 331, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисті поруки особового складу військової частини НОМЕР_1 в особі командира та зборів сержантів військової частини НОМЕР_1 або на домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ», без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання прокурора в частині зміни місця утримання обвинуваченого ОСОБА_3 в ДУ «ОСІ» на поміщення його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних силах України, - залишити без задоволення, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її постановлення, тобто з 05.07.2024 року, який діє до 02.09.2024 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_9