Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1214/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/410/24
Категорія ч.1 ст. 111-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року. Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №285/1214/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.01.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах державної влади та місцевого самоврядування, строком на 10 років.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, у другій половині березня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , будучи настоятелем Різдвобогородицької церкви УПЦ, перебуваючи в публічному місці, а саме на території подвір`я Різдвобогородицької церкви УПЦ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , будучи громадянином України, достовірно знаючи, що на території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, в присутності громадян України: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших невстановлених слідством осіб, які в той час там перебували, публічно заперечував здійснення збройної агресії Російської Федерації проти України та закликав до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. При цьому, зазначає, що жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не вказав місце де відбувалось виказування ним заперечень, щодо агресії росії по відношенню до України. Так, свідок ОСОБА_9 суду показав, що в період з 12-00 по 14-00 у середині березня на відміну зазначеного у вироку у другій половині середині березня 2022 року, він (обвинувачений) біля церкви виказував заперечення щодо війни росії з Україною, перебуваючи на стоянці автомобілів коли розмовляв біля церкви із прихожанами і він чув його слова щодо заперечення війни. Разом з цим, жодних показів, що він ОСОБА_8 закликав до підтримку рішень та дій держави-агресора, цей свідок не надав. Наголошує, що як цей свідок, так і решта свідків з боку обвинувачення не навели його слів, які виказував він (обвинувачений) нібито з цього приводу, їх покази не були аналогічні і різнилися, не зважаючи на те, що вони нібито були усі разом у одному місці неподалік церкви і стверджують, що він виказував заперечення щодо агресії. Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні, нібито, підтвердив, що в середині березня 2022 року зустрівся з Костенком 1, ОСОБА_14 та ОСОБА_11 біля церкви в с. Ужачин Звягельського району Житомирської області та перебуваючи на відстані 10-15 м від ОСОБА_8 , який стояв із жінками, в кількості приблизно 5 осіб, біля церкви, та чув, як ОСОБА_8 розповідав жінкам, що в Україні відбувається не війна, а спецоперація з метою звільнення України від нацистів. В свою чергу, свідок ОСОБА_13 показала, що нібито в один з днів середини березня 2022 року в обідній час проходила поблизу церкви в с. Ужачин, підійшла до знайомого їй ОСОБА_9 , який стояв біля церкви з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та чула як ОСОБА_8 , будучи одягнутий в рясу та перебуваючи на подвір`ї церкви, розповідав жінкам у кількості 5-7 осіб, що в Україні зараз не війна, а спецоперація з метою захисту України від бандерівців та нацистів, закликав не дивитись українські новини на телебаченні, а дивитись російські новини через Інтернет. Зазначає, що показання свідка ОСОБА_15 надані покази з чужих слів і він як староста села Ужачин має до нього (обвинуваченого) неприязні відносини, які виникли у зв`язку із сваркою його (обвинуваченого) із його дружино. Посилаючись на зазначене, наголошує, що покази свідка ОСОБА_15 є упередженими, направленими на те щоб його оговорить. Звертає увагу, що ці свідки обвинувачення не лише не змогли пояснити обставини, щодо тих дій, що на їх думку, він здійснював по місцю їх розташування та його перебування в період «виказування» заперечень щодо війни, часу коли це відбувалось, вони не змогли пояснить і путались щодо того хто був та у якому одязі у той момент. Свідок ОСОБА_13 також не надала достовірних свідчень щодо його виказувань з приводу війни, зазначивши місце, де на її думку він, нібито, говорив прихожанам і це місце біля церкви, а вона разом із іншими свідками перебувала на майданчику для автомобілів. Разом з цим, ці свідчення спростовуються тією обставиною, що місце де зазначають свідки знаходиться на значній відстані від церкви. Суд неправильно оцінив показання свідків захисту і критично віднісся до показів свідків зі сторони захисту: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 , при тому, що не надав ніякого логічного обґрунтування такому висновку та спромігся зробить оцінку показам, які викликали сумніви у правдивості показань, які вони давали. Звертає увагу, що є нелогічним твердження суду, що показання свідків захисту не спростовують імовірність події, про яку повідомили свідки сторони обвинувачення, оскільки заперечення ними своєї участі у спілкуванні з ОСОБА_8 , на подвір`ї церкви не виключає такого спілкування ОСОБА_8 з іншими невстановленими особами, за обставин, про які нібито повідомили свідки обвинувачення. Також, суд не спростував очевидність його доводів, які співпадають із показами зазначених свідків обвинувачення в частині їх перебування на місці зупинки автомобіля, у тому числі, й конкретний час та день у середині березня місяця цього року. Таким чином, він був позбавлений права захищатись щодо надання доказів на свій захист в частині свого перебування в певну дату та час в місті зазначеному свідками обвинувачення. Не погоджується з тим, як суд кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 111-1 КК України, як колобораційну діяльність, тобто публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора, оскільки жодної ознаки цього правопорушення - відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та дав показання про те, свідки обвинувачення не є прихожанами його церкви, не відвідували її, не спілкувались з ним, вони дають неправдиві показання внаслідок змови з посадовими особами правоохоронних органів. Щодо своєї належності до громадянства України дати чітких пояснень не зміг. Наявність у нього громадянства інших держав заперечував.

В суді апеляційної інстанції підтримав свої вище зазначені показання, не визнав свою вину, фактично підтвердивши свої апеляційні вимоги.

Проте, не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про те, що заперечення обвинуваченого щодо інкримінованих йому дій за ч.1 ст.111-1 КК України, є такими, що суперечать іншим, зібраним у справі доказам та на думку апеляційного суду, є способом захисту й обумовлені намаганням уникнути відповідальності та покарання за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Так, критично оцінивши та відкинувши версію сторони захисту (обвинуваченого та його захисника), суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, показання свідка ОСОБА_9 про те, що у березні 2022 року, після 15 березня, точної дати не пам`ятає, в обідній час, він перебував на вулиці біля церкви у АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 . З відстані приблизно 10 метрів він чув як ОСОБА_8 перебуваючи на подвір`ї церкви спілкувався з жінками, які стояли біля нього, у кількості приблизно 5-8 осіб. При цьому ОСОБА_8 висловлював своє переконання, що в Україні відбувається не війна, а спеціальна операція, російські війська увійшли на територію України для знищення бандерівців, так як вони притісняють російську мову. Населення України має підтримати дії РФ.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що в середині березня 2022 року зустрівся з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 біля церкви в с.Ужачин Звягельського району Житомирської області та перебуваючи на відстані 10-15 м від ОСОБА_8 , який стояв із жінками, в кількості приблизно 5 осіб, біля церкви. При цьому свідок чув, як ОСОБА_8 розповідав жінкам, що в Україні відбувається не війна, а спецоперація з метою звільнення України від нацистів.

В свою чергу, свідок ОСОБА_13 зазначила, що в один з днів середини березня 2022 року в обідній час проходила поблизу церкви в с. Ужачин, підійшла до знайомого їй ОСОБА_9 , який стояв біля церкви з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та чула як ОСОБА_8 , будучи одягнутий в рясу та перебуваючи на подвір`ї церкви, розповідав жінкам у кількості 5-7 осіб, що в Україні зараз не війна, а спецоперація з метою захисту України від бандерівців та нацистів, закликав не дивитись українські новини на телебаченні, а дивитись російські новини через Інтернет.

Будучи допитаним свідок ОСОБА_15 показав, що він як староста села Ужачин знає ОСОБА_8 більше десяти років та неодноразово отримував від мешканців села скарги на останнього, як такого, що підтримує збройну агресію Росії, стверджуючи, що це спецоперація для захисту російськомовного населення.

Окрім вказаних доказів суд у вироку послався і на інші письмові докази кримінального провадження, які узгоджуються між собою та доповнюють одне одного.

Зокрема, відповідно характеристики Стриївської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області, відповідно до якої ОСОБА_8 характеризується посередньо, скритний та має запальний характер, за повідомленням жителів громади, з початку військової агресії РФ проти України неодноразово висловлював свою проросійську позицію, яка полягала в тому, що президент РФ ОСОБА_21 проводить спеціальну військову операцію спрямовану на захист російськомовного населення України та попередження вторгнення військ НАТО на територію російської федерації, а також закликав місцевих жителів покаятись та об`єднатись у цій боротьбі з братнім російським народом (а.п.52).

Одночасно, судом першої інстанції були допитані свідки захисту, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, як фактично основні посилання відносно своєї невинності.

Так, свідок ОСОБА_16 повідомив, що служить паламарем у церкві, настоятелем якої був ОСОБА_8 . Свідків сторони обвинувачення ніколи на службах у церкві не бачив. Виключає можливість розмов обвинуваченого на теми російської агресії.

В свою чергу, свідок ОСОБА_17 , яка є прихожанкою церкви в с. Ужачин, повідомила, що знає ОСОБА_8 з 1987 року. Вона співає в церковному хорі та бере активну участь у діяльності церкви. Заперечила будь-який зв`язок з Російською православною церквою. Стверджує, що ОСОБА_8 ніколи не згадував про війну на богослужіннях та він є прихильником миру. Час завершення богослужінь 11-12 година, після чого ОСОБА_8 завжди залишав церкву та ніколи не спілкувався з сторонніми особами на подвір`ї.

Будучи допитаною, свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що вона є прихожанкою церкви та здійснює прибирання у приміщенні церкви. Вона не пам`ятає подій, коли б ОСОБА_8 вів розмови про війну.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомила, що вона виконує у Різдвобогородицькій церкві с.Ужачин функції касира. Заперечила будь-який зв`язок цієї церкви з Російською православною церквою. Працює там понад 5 років. Знайома з ОСОБА_8 з 2020 року. Будь-яких розмов про війну він ніколи не вів.

За результатами аналізу (порівняння) цих показань в розрізі доводів сторони обвинувачення, апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції показань цих свідків зі сторони захисту, з урахуванням тих фактів, що останні є близьким оточенням ОСОБА_8 і тривалий час були прихожанами церкви під його настоятельством, показання останніх суперечать загальновідомим фактам, принаймні, відносно безпосереднього зв`язку (церковно-канонічний) їх церкви (Різдвобогородицька церква УПЦ, при цьому, Українська православна церква не утворила автокефальну ОСОБА_22 на даний час) з Російською православною церквою. Вище зазначені факти дійсно викликають обґрунтовані сумніви у правдивості показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

В свою чергу, будь-яких підстав вважати, що свідчення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції немає, оскільки вони, всупереч твердженням сторони захисту, загалом є логічними, послідовними та несуперечливими. При цьому, незначна неповнота повідомленої інформації цими свідками, на що посилається обвинувачений, є наслідком давності подій, що об`єктивно впливає на здатність людини запам`ятовувати, зберігати та відтворювати події минулого, особливо в детальних подробицях деталі одягу, точна відстань між об`єктами, точний час, повна розмова, тощо.

При цьому, підстав у вище зазначених свідків обмовляти обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено. Вищезазначені показання цих свідків є логічними, не суперечливими, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому, у апеляційного суду відсутні розумні сумніви та об`єктивні підстави не довіряти їм. Незгода сторони захисту із правовою оцінкою судом показань цих свідків, не є підставою для визнання їх неналежними чи недопустимими.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 , складу злочину, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України та доведеності його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, версія обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення є неспроможною, оскільки така версія захисту спростована показаннями свідків та письмовими доказами кримінального провадження, за відсутності наведення останнім та його захисником переконливих доводів та доказів, які ці обставини (докази винності) спростовують.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та в поданій апеляційній скарзі не наведено.

В свою чергу, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, та не містять вагомих аргументів, які б указували про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого за обставин, викладених в поданих ним апеляційній скарзі, не вбачається.

Крім того, визначений судом першої інстанції обвинуваченому вид та розмір покарання, на думку апеляційного суду, цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичним обставинам кримінального провадження та наслідкам, як і особі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.01.2024 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :