ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 686/16408/20

провадження № 51-4962 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 рокуОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років;

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів і накладеного арешту.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство двох осіб ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) та умисного вбивства ОСОБА_8 , за таких обставин.

Так, 07 березня 2020 року о 14:00 ОСОБА_6 , перебуваючи на кухні за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , обурився вимогою дружини ОСОБА_8 розлучитися та на ґрунті виниклих ревнощів до її знайомого ОСОБА_9 , розпочав розмову, що переросла в конфлікт, який він не бажав вирішити мирним шляхом. Після чого, з мотивів помсти, через ревнощі у ОСОБА_6 виник раптовий умисел на протиправне заподіяння смерті двом особам, а саме своїй дружині ОСОБА_8 та її знайомому ОСОБА_9 .

ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його наслідки, діючи умисно з метою вбивства двох осіб, перебуваючи в кухні вказаної квартири, схопив зі столу у праву руку кухонний ніж і з прикладанням значної сили завдав ним ОСОБА_8 численних ударів у ділянку грудної клітки, живота і лівої руки, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення (у сукупності призвели до гострої крововтрати).

Далі ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті двом особам, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин через ревнощі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання їх негативних наслідків, розвернувся до ОСОБА_9 та, діючи умисно, з прикладанням сили, під час того як останній піднявся зі стільця, завдав йому лезом ножа двох ударів у ділянку правої половини грудної клітки. ОСОБА_9 з метою врятування власного життя став захищатися від ОСОБА_6 , прикриваючись руками. При цьому намагався вибігти в коридор, де перебувала ОСОБА_8 , проте не зміг зачинити за собою двері кухні. Після чого між ним і ОСОБА_6 зав`язалася боротьби, під час якої вони впали на підлогу.

Після цього ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі вказаної квартири, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті двом особам, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх негативних наслідків у вигляді смерті, діючи умисно, з прикладанням значної сили завдав шість ударів ОСОБА_9 у ділянку тулуба та правої верхньої кінцівки, спричинивши тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

У цей час ОСОБА_8 з метою врятування власного життя відчинила вхідні двері квартири, почала тікати, голосно кричати, щоб привернути увагу сторонніх осіб. ОСОБА_6 на мить відволікся, та ОСОБА_9 вдалося відштовхнути його від себе і також вибігти з квартири слідом за ОСОБА_8 .

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , ОСОБА_6 вибіг із квартири та став їх переслідувати. ОСОБА_9 , будучи важко пораненим, не втримав рівноваги і впав на сходовій клітці між третім та четвертим поверхами. ОСОБА_6 , розуміючи, що не виконав усіх необхідних дій для вбивства ОСОБА_9 , проте усвідомлюючи, що дружина може втекти та він не доведе свого злочинного умислу до кінця, залишив потерпілого лежати на сходовій клітці та продовжив переслідувати ОСОБА_8 . Наздогнавши її на першому поверсі, поблизу виходу з під`їзду на сходинковому марші, ОСОБА_6 , значно переважаючи ОСОБА_8 у силі, повалив її на спину та, схилившись над нею, тримаючи ножа у правій руці, з прикладанням значної сили, умисно завдав численних ударів в ділянку тулуба, а саме грудей, де розташовані життєво важливі органи.

Своїми умисними діями, спрямованими на протиправне спричинення ОСОБА_8 смерті, ОСОБА_6 заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді чотирьох ножових ран грудної клітки з ушкодженням серця та правої легені, одного ножового поранення живота з ушкодженням селезінки, ран лівого плеча і великого пальця лівої кисті, що могли утворитися не менше як від семи дій одного і того ж знаряддя, подібного до типу ножа, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент спричинення, та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , що настала від гострої крововтрати в результаті отриманих колото-різаних ран грудної клітки з ушкодженням серця та правої легені, живота з ушкодженням селезінки, лівого плеча і великого пальця лівої руки.

Слідом за ОСОБА_6 на перший поверх збіг ОСОБА_9 . Він побачив нерухоме тіло ОСОБА_8 , що лежало на підлозі, та ОСОБА_6 , який стояв біля неї з ножем у руці, вдарив останнього кулаком в обличчя та з метою порятунку вибіг із під`їзду будинку, де прохав про допомогу в сторонніх людей. Помітивши, що ОСОБА_9 вибіг із під`їзду та привертає увагу сторонніх осіб, ОСОБА_6 , боячись бути поміченим, не став переслідувати останнього та повернувся з ножем у руках у свою квартиру за місцем проживання.

При цьому ОСОБА_6 з причин, що не залежали від нього, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, спрямованих на умисне вбивство ОСОБА_9 , оскільки останній вчинив супротив та зумів утекти з будинку, звернувся за допомогою до сторонніх осіб, після чого отримав кваліфіковану медичну допомогу.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 року - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо нього і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає про те, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судами неповно з`ясовані всі обставини провадження, у зв`язку з чим не було доведено єдиного умислу на заподіяння смерті двом особам. Вважає, що його дії неправильно кваліфіковано, оскільки не було достатньою мірою досліджено його емоційний стан під час вчинення кримінального правопорушення, що дало б можливість кваліфікувати його дії як такі, що вчинені в стані сильного душевного хвилювання. Зазначає, що висновок судово-психіатричної експертизи є недопустимим та неналежним доказом, оскільки поставлені слідчим питання експерту були сформульовані некоректно, що підтвердив експерт у суді. Також стверджує, що для проведення вказаної експертизи було надано недостатньо матеріалів та характеристик, які описували події, що передували скоєнню злочину. На його думку, суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили стороні захисту в проведенні повторної судово-психіатричної експертизи.

Крім того, засуджений звертає увагу на те, що він клопотав про безпосередню участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, однак апеляційний розгляд відбувся в режимі відеоконференції без забезпечення належної якості звуку, що позбавило його можливості ефективно здійснювати захист своїх інтересів. У зв`язку із цим вважає, що апеляційний суд порушив його право на захист. Судові рішення, на його переконання, не відповідають вимогам ст. 370 КПК України.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу засудженого і просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга засудженого є необґрунтованою, та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Переглядаючи судові рішення в межах касаційних вимог сторони захисту, колегія суддів дійшла такого висновку.

За правилами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотними (ст. 412 КПК України) і, з огляду на приписи ст. 438 КПК України, мають наслідком скасування судових рішень.

Доводи касаційної скарги засудженого про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про безпосередню участь у судовому розгляді та провів апеляційний розгляд у режимі відеоконференції без забезпечення належної якості звуку, що позбавило його можливості ефективно здійснювати захист своїх інтересів, є слушними.

Право обвинуваченого на захист закріплено в п. 5 ч. 1 ст. 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод передбачає мінімальні права кожного, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення. Одним із таких прав, за ст. 6 Конвенції, є право захищати себе особисто.

Положеннями ст. 20 КПК України визначено, що забезпечення права на захист реалізується як особисто підозрюваним, обвинуваченим, виправданим та засудженим, так і за допомогою захисника.

Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту й таким чином вплинути на результат провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині 4 ст. 401 КПК України визначено, що обвинувачений, який утримується під вартою, підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо про це заявив клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Системне тлумачення вказаних норм процесуального закону свідчить про імперативність приписів щодо права обвинуваченого на безпосередню участь у судовому розгляді, що не може бути обмежене, окрім здійснення судового провадження в умовах воєнного стану та у зв`язку з відповідними перешкодами, обумовленими ним.

Водночас, під час застосування відеоконференції має забезпечуватися не просто формальна присутність обвинуваченого в залі судового засідання, а саме ефективна участь у судовому процесі, яка включає в себе перш за все право бачити, чути та спостерігати за тим, що відбувається в судовому засіданні без технічних перешкод («Марчелло Віола (Marcello Viola) проти Італії», заява № 45106/04).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України суд, приймаючи рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, має постановити вмотивовану ухвалу у випадку, якщо, зокрема, сторона кримінального провадження заперечує проти здійснення судового провадження у такому форматі. Однак суд апеляційної інстанції, порушуючи наведені вимоги КПК України, відповідне судове рішення не ухвалив.

Перевіряючи матеріали справи, касаційний суд установив, що обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив забезпечити йому безпосередню участь у судовому засіданні та конвоювати його до зали суду.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 10 березня 2023 року закінчив підготовку до апеляційного розгляду, призначив розгляд апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 року на 06 квітня 2023 року о 10:00 і вирішив питання про проведення судового розгляду в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_6

06 квітня 2023 року апеляційний розгляд не відбувся та був відкладений на 27 квітня 2023 року.

10 квітня 2023 року обвинувачений ОСОБА_6 надіслав на адресу Хмельницького апеляційного суду клопотання, в якому просив забезпечити його безпосередню участь в судовому засіданні. При цьому зазначав, що в ДУ «Хмельницьким слідчий ізолятор», там де він перебуває, відсутні належні умови для проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, оскільки поганий зв`язок і нічого не чути. Проте апеляційний суд залишив поза увагою це клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , та взагалі його не вирішив.

27 квітня 2023 року у зв`язку із самовідводом судді ОСОБА_11 кримінальне провадження було передано на повторний автоматизований перерозподіл та апеляційний розгляд був призначений на 25 травня 2023 року.

У судовому засіданні 25 травня 2023 року обвинувачений ОСОБА_6 знову заявив клопотання, в якому наполягав на його безпосередній участі в судовому засіданні та зазначав, що через поганий зв`язок він нічого не чує. Однак у задоволенні клопотання було відмовлено з підстав уведення в Україні воєнного стану та неможливості конвоювання обвинуваченого до зали судових засідань і апеляційний суд продовжив розгляд за участю останнього в режимі відеоконференції.

При цьому апеляційний суд, постановляючи ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 10 березня 2023 року і, відмовляючи ОСОБА_6 в судовому засіданні в задоволенні клопотання про його конвоювання до зали суду, жодним чином не умотивував, які саме обставини, пов`язані з уведенням воєнного стану, перешкоджають забезпеченню безпосередньої участі в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 .

З огляду на те, що на момент апеляційного розгляду, який здійснювався Хмельницьким апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 перебував у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», яка розташована в м. Хмельницькому, активні бойові дії в цьому місті не ведуться. Тому незрозуміло, чому було неможливо конвоювати обвинуваченого до зали суду для забезпечення йому можливості брати особисто участь і відстоювати в суді свою позицію.

КПК не формалізує, яким чином обвинувачений має заперечувати проти застосування відеоконференції. Допустимим є заперечення в будь-якій формі, де є явним волевиявлення особи про те, що вона бажає бути особисто присутньою в суді. Тому, якщо обвинувачений у своєму клопотанні прямо виявив бажання про безпосередню участь в апеляційному розгляді справи, то це свідчить про те, що він заперечує свою участь у судовому засіданні із застосуванням відеоконференції.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 бажав особисто брати участь у судовому засіданні про що подав письмові клопотання та заявляв під час апеляційного розгляду, не погоджуючись із проведенням судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку з тим, що в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» відсутні належні умови для проведення відеозв`язку.

Згідно з положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава має позитивні зобов`язання стосовно забезпечення права особи на справедливий суд. Ці позитивні зобов`язання полягають у тому числі у забезпеченні присутності особи, яка знаходиться в умовах несвободи під контролем держави. Держава не може виправдовувати затягування судового розгляду справ процедурними й іншими недоліками судової системи. Отже, держава повинна забезпечити доставлення обвинуваченого до суду, якщо він знаходиться на території України, і вжити заходів стосовно застосування міжнародного співробітництва, якщо він знаходиться за межами території України.

Крім того, як убачається з технічного запису, судове засідання суд апеляційної інстанції 25 травня 2023 року провів в режимі відеоконференції без забезпечення належної якості звуку, на що неодноразово звертав увагу апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 .

Отже, зазначені обставини позбавили можливості ОСОБА_6 ефективно брати участь у судовому процесі, висловлюватися на підтримку доводів своєї та апеляційної скарги захисника, виступати в судових дебатах і з останнім словом, що свідчить про формальну присутність обвинуваченого в ході апеляційного розгляду та призвело до порушення його права на захист, які є невід`ємною складовою права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 21 КПК України).

На думку колегії суддів Верховного Суду, апеляційний суд не дотримався вимог статей 10, 22 КПК України, не створив необхідних умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, та всупереч положень передбачених ч. 2 ст. 336 КПК України належним чином не мотивував своє рішення про здійснення дистанційного судового провадження, що позбавило обвинуваченого ОСОБА_6 можливості реалізувати своє право на захист.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до положень ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили апеляційному суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

У цьому випадку з метою дотримання єдності практики колегія суддів слідує позиції, викладеній у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2023 року (справа № 333/533/18) та від 11 жовтня 2023 року (справа № 371/1524/15-к).

За встановленого істотного порушення вимог КПК України, допущеного судом апеляційної інстанції, перевірка інших доводів касаційної скарги засудженого, а саме щодо: недоведеності єдиного умислу на заподіяння смерті двом особам, неправильної кваліфікації дій за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та недопустимості як доказу висновку судово-психіатричної експертизи, є передчасною та вони підлягають перевірці під час нового апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

З урахуванням зазначеного та беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті цього кримінального провадження, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне обрати засудженому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо запобіжного заходу, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, який мінімально необхідний для вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більше ніж на 60 днів.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3