ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 646/3396/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/842/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 02 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду, клопотання прокурора частково задоволено та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 04 2024 року включно, з визначенням застави у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням відповідних обов`язків.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 необґрунтовано визначено розмір застави у сумі, що дорівнює 80 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без урахування ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особи, підстав та обставин, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Вказує, що під час досудового розслідування, у тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Наголошує на встановленні існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення жодним чином не врахував імперативність норм кримінального процесуального законодавства України та той факт, що наразі кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є злочином проти основ національної безпеки України, у якому існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, тому нехтування цих норм може призвести до порушень оцінки цінностей суспільства.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просив про задоволення його апеляційних вимог, наголошуючи на незаконності та необґрунтованості ухвали суду першої інстанції.

Обвинувачений та його захисник не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законим і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, то з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від суду.

В той же час, колегія суддів критично ставиться до твердження суду першої інстанції щодо відсутності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 достовірно розуміючи суть злочину та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, має реальну можливість впливати на свідків його протиправної діяльності із числа мешканців м. Куп`янськ, які вже є встановленими у ході досудового розслідування.

Тож, колегія суддів вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, суворості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого, навівши підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , враховуючи, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинене під час дії воєнного стану в період повномасштабного вторгнення збройними силами російської федерації на територію України, які полягали у добровільному зайнятті посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства під час дії воєнного стану в Україні.

На підставі викладеного, колегія суддів переконана, що висновки суду першої інстанції щодо можливості визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави є безпідставними, оскільки внаслідок суспільної небезпечності дій ОСОБА_7 є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики, того, що обвинувачений може переховуватись від суду та здійснювати незаконний вплив на свідків, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду справи, а також негативно вплине на дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, з урахуванням положень п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, що обумовлює скасування ухвали суду першої інстанції.

Таке рішення, на переконання колегії суддів, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення суми застави, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку, зможе запобігти встановленим ризикам та буде належною мірою гарантування виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 02 2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 08 04 2024 року, включно, з визначенням застави, - скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , - задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 08 04 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4