Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/563/19

Номер провадження: 1-кп/511/11/24

29 лютого 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів - , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

потерпілої та цивільного позивача - ОСОБА_6 (дистанційно)

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000350 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.07.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петродолінське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2016 р.н., не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128 та ч.1 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 обвинувачується у необережному тяжкому тілесному ушкодженні та у незаконному заволодінні транспортним засобом за наступних обставин.

Наказом № 1467-к від 05.07.2011 голови Державної митної служби України, ОСОБА_8 призначено з 01.08.2011 на посаду інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Роздільна» Південної митниці. Згідно з посадовою інструкцією, ОСОБА_8 , як інспектор, зобов`язаний:

-у своїй службовій діяльності керуватися Конституцією України, Митним Кодексом України, законодавством України з питань митної справи, іншими нормативно-правовим актами, наказами та розпорядженнями Державної митної служби України, Південної митниці, положеннями про відділ митного оформлення №2 митного поста «Роздільна» Південної митниці, цією посадовою інструкцією;

-повинен здійснювати митний контроль і митне оформлення предметів, товарів та транспортних засобів, культурних та інших цінностей які переміщуються особами через митний кордон України в межах міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган- Первомайськ» та міжнародного пункту пропуску для повітряного сполучення в аеропорту «Лиманське»;

-додержуватися Конституції України, Митного Кодексу України, Дисциплінарного статуту митної служби України та інших законів України;

-поважно ставитися до громадян, не порушувати їх прав і свобод, не принижувати їх честі та гідності;

-додержуватися порядку та умов проходження служби в митних органах, не допускати вчинків, не сумісних із статутом посадової особи митної служби;

-у службовій діяльності бути чесним, об`єктивним та дотримуватися урочистого зобов`язання;

-додержується норм професіональної етики, виявляти повагу до керівників і один до одного;

-не вчиняти дій, що можуть привести до приниження честі та гідності громадян, втрати незалежності та об`єктивності під час виконання службових обов`язків;

-бути взірцем виконання службових обов`язків, виявляти високий рівень культури, професіоналізму, витримку, і тактовність;

-здійснювати митний контроль та митне оформлення товарів (предметів), що переміщуються через митний контроль України юридичними особами, транспортних засобів, які використовуються для перевезень зовнішньоекономічних вантажів.

Так, 26 січня 2012 року, мешканка м. Одеси, громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 , 1981 року народження, перебуваючи у місті Одесі, вирушила на транспортному засобі - автомобілі, марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який перебував у її фактичному користуванні та володінні, до міста Кишинів Республіки Молдова з метою виступу на музичному концерті у якості скрипаля.

Цього ж дня, тобто 26.01.2012, в обідній час, приблизно о 13 годині, більш точний час слідством не встановлено, ОСОБА_6 прибула до пункту пропуску «Кучурган-Первомайськ» Південної митниці.

При проходженні митного контролю ОСОБА_6 надала інспектору митного посту «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_8 паспорт на своє ім`я, реєстраційний документ на вищезазначений транспортний засіб, на якому вона мала наміри перетнути державний кордон, а також довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом. При перевірці автомобіля «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », за Єдиною автоматизованою інформаційною системою Державної митної служби України, ОСОБА_8 отримано відомості про відсутність перетину державного кордону України вказаним автомобілем в напрямку «в`їзд - виїзд».

Про зазначену ситуацію ОСОБА_8 повідомив старшому інспектору митного посту «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_12 , який разом з першим почали з`ясовувати зазначені обставини у ОСОБА_6 та проводити додаткові перевірки за наявними базами.

Під час подальшого митного контролю ОСОБА_6 задля підтвердження факту ввезення автомобіля на митну територію України надано ОСОБА_12 і ОСОБА_8 імміграційну картку від 16.12.2011, яка засвідчувала факт оформлення в`їзду в Україну через пункт пропуску «Кучурган- Первомайськ». Крім того, ОСОБА_6 звернуто увагу ОСОБА_12 та ОСОБА_8 про наявність відмітки у її паспорті про перетин державного кордону у пункті пропуску «Ягодин» на автомобілі «МЕRCEDES С-200».

Таким чином, ОСОБА_6 фактично було доведено перед ОСОБА_8 та ОСОБА_12 законність перебування автомобіля «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на території України та легальний перетин на ньому Державного кордону країни.

Проте, ОСОБА_8 , не звертав уваги на аргументи та документи ОСОБА_6 , хибно вказуючи їй на те, що в нього начебто є сумніви щодо законності перебування її автомобіля на території України, зазначаючи необхідність очікування подальших перевірочних заходів.

Такий факт обурив ОСОБА_6 , через що між нею та ОСОБА_8 з ОСОБА_12 виник словесний конфлікт з обоюдними претензіями та лайкою.

В цей момент, через обурення манерою поведінки та спілкування ОСОБА_6 під час проходження митного контролю, у ОСОБА_8 виник раптовий умисел на приниження її гідності. Одночасно, ОСОБА_8 , який умисно діяв всупереч своїх службових обов`язків, не маючи попереднього наміру на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на приниження гідності ОСОБА_6 , працівник митниці ОСОБА_8 , усвідомлюючи наслідки для неї у вигляді психоемоційного стресу, зловживаючи своїм службовим становищем, заборонив їй перебувати у приміщенні відділу митного оформлення та вимагав очікувати на вулиці, де температура повітря складала близько мінус 11 градусів за Цельсієм (-11 °С). При цьому, ОСОБА_8 проявляв необережність у вигляді злочинної недбалості, коли він не передбачай можливості настання шкоди здоров`ю ОСОБА_6 у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з перебуванням на вулиці при низькій температурі в період значного періоду часу, хоча він повинен був і міг передбачити ці наслідки, та діяти з більшою обачністю, усвідомлюючи фізіологічну специфіку жіночого організму ОСОБА_6 .

Декілька разів ОСОБА_6 намагалась відігрітись у салоні свого автомобіля, проте ОСОБА_8 , з метою подальшого спричинення психоемоційного стресу ОСОБА_6 та приниження її гідності, заборонив їй перебувати в ньому.

З метою посилення стану психічної напруги у ОСОБА_6 та створення додаткового стресового фактору, ОСОБА_8 , без складання протоколу про порушення митних правил, затримано автомобіль, марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який опломбовано, про що складено акт затримання транспортного засобу від 26.01.2012, складання якого взагалі не передбачалося Митним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. При цьому, службовою особою Південної митниці ОСОБА_8 чи іншими особами митниці протоколу про порушення ОСОБА_6 . Митного кодексу України не складено.

Складений ОСОБА_8 , акт про затримання транспортного засобу громадянки Російської Федерації ОСОБА_6 , законодавством України не передбачений та відповідно його форма не встановлена. З боку посадової особи ОСОБА_8 не проведено перевірочних заходів щодо наявності ознак порушення митних правил ОСОБА_6 , а також не вирішено питання щодо винесення рішення про надання картки відмови в оформленні та пропуску транспортного засобу «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », через митний контроль України.

Як наслідок, після 7-ми годинного митного контролю, проведеного ОСОБА_8 , який навмисно затягувався, незаконного затримання транспортного засобу - автомобілю, марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », ОСОБА_6 вимушена була повернутися до міста Одеси попутними автомобілями у темну пору доби, зірвавши при цьому свій виступ на концерті.

Перелічені фактори, які штучно створені ОСОБА_8 , з метою спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_6 через заподіяння психоемоційного стресу, призвели до «Гострої стресової реакції» (клас Г43.0 Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду).

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , у ОСОБА_6 виникло переривання вагітності, яка на час проходження митного контрою складала 5-6 тижнів.

Психоемоційний стрес, що виник у ОСОБА_6 26.01.2012 в результаті умисних та злочинних дій ОСОБА_8 під час проходження митного контролю, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з перериванням її вагітності, акушерський термін якої складав не менше 6-7 тижнів та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Крім того, в період перебування на пункті пропуску «Кучурган- Первомайськ» Південної митниці ОСОБА_8 , 26.01.2012, приблизно о 23 годині 55 хвилин, діючи умисно, з метою протиправного вилучення транспортного засобу, без складання протоколу про порушення митних правил, незаконно затримав автомобіль, марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який опломбовано, про що складено акт затримання транспортного засобу від 26.01.2012, складання якого взагалі не передбачалося Митним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Вказаний акт підписано ОСОБА_8 та завірено відтиском митного штампу. При цьому, службовою особою Південної митниці ОСОБА_8 чи іншими службовими особами митниці протоколу про порушення ОСОБА_6 . Митного кодексу України не складено.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 протиправно вилучив транспортний засіб, марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який перебував у фактичному володінні та користування ОСОБА_6 , не маючи на це будь-яких прав.

У послідуючому, 08.02.2012, вищезазначений автомобіль повернуто ОСОБА_6 , коли вона прибула на пункт пропуску після численних заяв та скарг про повернення незаконно вилученого автомобілю.

Таким чином, органами досудового слідства, дії ОСОБА_8 за сукупністю кваліфіковані за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження та за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав. Суду пояснив, що станом на 26.01.2012 року він займав посаду інспектора відділу митного оформлення 3» митного посту «Роздільна» Південної митниці, на цій посаді перебував менше ніж півроку після закінчення Національного університету «Одеська юридична академія» та був молодим спеціалістом. Він був закріплений за старшим зміни ОСОБА_13 . Згідно добового розподілу, він особисто, 26.01.2012 року знаходився на пропускі транспортних засобів, які рухались з митної території на виїзд з України і він займав місце у будці (тимчасовій споруді) на полосі руху з виїзду з України. Він не може зазначити точний час, коли сталася подія з ОСОБА_6 , оскільки це було його перше чергування і в наслідок великого потоку машин, він не слідкував за часом, але пам`ятає, що це було світлим днем, приблизно біля 16.00 год.. Грабова під`їхала до віконця та надала йому документи (закордонний паспорт та документи на ТЗ) на перевірку. Він почав перевіряти документи на транспортний засіб, а саме вносити в спеціальну комп`ютерну базу - Єдина автоматизована інформаційна система Державної митної служби України (ЄАІС ДМСУ) дані на транспортний засіб, але не отримав жодної інформації щодо законного перетину цього автомобіля через ДКУ. Після чого він запитав у ОСОБА_14 через який населений пункт вона в`їжджала до України, на що та зазначила, що нібито перетинала кордон через пункт пропуску «Ягодин». Він почав повторно здійснювати перевірку даних через систему, але база даних знову надала негативний результат, тобто транспортний засіб на якому рухалась ОСОБА_6 в ЄАІС ДМСУ зареєстрованим не значився. Таким чином виникало питання щодо законності знаходження на території України транспортного засобу автомобіля марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». Він повідомив про це ОСОБА_6 . Для з`ясування всіх обставин, він запросив ОСОБА_14 пройти у приміщення митного поста до старшого зміни ОСОБА_12 , якому він пояснив ситуацію та передав документи потерпілої. Старший зміни, в свою чергу запросив ОСОБА_14 до свого кабінету, а йому він надав усний наказ повернутися до свого місця несення служби. Він повернувся до своєї тимчасової споруди і продовжив перевіряти інші транспортні засоби. Перед тим як він відвів ОСОБА_14 до ОСОБА_12 , він попросив останню відігнати автомобіль з полоси руху, щоб той не заважав іншим водіям. Скільки часу провела ОСОБА_14 в кабінеті старшого зміни, йому не відомо. Через деякий час його покликав ОСОБА_12 та повідомив, що він у ОСОБА_6 відібрав письмові пояснення, та зазначив про необхідність обмеження ОСОБА_6 у користуванні транспортним засобом. Потім за вказівкою ОСОБА_15 він повернувся на своє робоче місце, а ОСОБА_14 залишалась в приміщенні митниці разом з ОСОБА_15 . Через деякий час, ОСОБА_12 знову покликав його до свого кабінету та повідомив, що здійснивши ретельну перевірку всіх даних по автомобілю Грабової і не отримавши позитивних результатів, він доповів про цю ситуацію керівництву, від якого отримав наказ на затримання цього транспортного засобу. В подальшому, ОСОБА_12 підійшов до сейфу, з якого дістав пломбиратор. Вони разом із ОСОБА_14 вийшли на вулицю, підійшли до мерседеса, де ОСОБА_16 самостійно, в присутності Грабової, опломбував авто. Він при цьому, в руки пломбиратор не брав. Він пам`ятає, що далі, ОСОБА_16 разом з Грабовою пішли до приміщення митниці щоб скласти відповідний акт затримання транспортного засобу, а він знову повернувся на свій пост. Через якійсь проміжок часу до нього підійшов ОСОБА_12 та надав на підпис вже складений ним акт. При цьому акт вже був підписаний старшим зміни ОСОБА_12 та особою у якій затримали ТЗ ОСОБА_6 . Оскільки він був у прямому підпорядкуванні старшому зміни та довіряв йому як фахівцю з достатнім досвідом роботи на митниці, він підкорився його наказу та поставив свій підпис та відтиск своєї печатки на документах.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 повністю заперечував свою причетність до протиправного вилучення у ОСОБА_6 транспортного засобу «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » а також не вважав себе винуватим у погіршені стану здоров`я ОСОБА_6 . Зазначаючи, що 26.01.2012 року, будучи посадовою особою Південної митниці, діяв виключно в межах своєї посадової інструкції. Просив суд визнати його невинуватим та виправдати.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За правилами ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За приписами частин 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Як зазначено у ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

А згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Так на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст.128 та ч.1 ст.289 КК України, сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та містяться у показаннях потерпілої та свідка, письмових та речових доказах, процесуальних документах, тощо.

З огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_8 який не визнав своєї вини у вчиненні злочину, судом дослідженні у повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, зокрема, допитані потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 ..

Так, будучи допитаною в судовому засіданні в режимі ВКЗ (поза приміщенням суду, дистанційно) потерпіла ОСОБА_6 надала такі покази: 26.01.2012 року вона рухалася на своєму власному автомобілі «Мерседес» із м. Одеси до м. Тирасполь, де повинна була прийняти участь у концерті в якості скрипаля. Біля 13.00 години вона під`їхала до митного пункту «Кучурган» де почала проходити процедуру перетину Кордону України. Як завжди вона подала для перевірки свої документи, а саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон і техпаспорт на автомобіль. Відразу вона отримала відповідь що її автомобіль не можуть знайти в базі та запропонували чекати. Через хвилин 40 вона підійшла до віконця та почала виясняти, як довго ще їй чекати, на що вона отримала відповідь від працівників таможні, що їй рухатися далі не можна. Через деякий час, приблизно ще через півтори години їй повідомили що її документи знаходяться у старшого зміни ОСОБА_12 і їй запропонували пройти до його кабінету. ОСОБА_12 також їй повідомив що по базі даних в комп`ютері вони не можуть знайти інформацію, що її автомобіль «Мерседес» законно був ввезений до України. На підтвердження того, що автомобіль законно перетнув кордон України, просила звернути увагу на її паспорт де мається штамп, що вона перетинала кордон з Польщі в пункті пропуску «Ягодин», на що ОСОБА_12 відповів, що цього недостатньо і вони будуть конфісковувати її автомобіль. При цьому весь цей час ОСОБА_12 заходив до свого начальника ОСОБА_17 , де з дня повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування та відкриття їй матеріалів для ознайомлення отримував якісь консультації, після чого їй стали пропонувати вирішити це питання фінансово, однак точну суму ніхто не називав. Потім працівники митниці склали акт про відібрання у неї автомобілю, опломбували його та помістили на штрафмайданчик. Все це відбувалося протягом тривалого часу, приблизно з 13.00 до 21.00 годин. Оскільки в неї забрали автомобіль і тривалий час не повертали документи, вона була вимушена знаходитись на вулиці, при температурі до 15 градусов С. В той день вона збиралась виїхати на гастролі в Європу, і в машині були її валізи та музикальний інструмент. Крім того, внаслідок того, що її затримали, вона запізнилась на концерт, із-за чого її виключили зі списків оркестру з яким вона збиралась в подальшому гастролювати. Весь цей жах, якій з нею відбувався 26.01.2012року заставив її сильно нервувати, оскільки автомобіль у неї відібрали, на концерт вона не потрапила, зі списку оркестру її виключили, тобто вона лишилася свого заробітку, була вимушена повернутися додому у м. Одеса попутним транспортом, зараз вона вже не пам`ятає, як, але додому вона повернулася вночі та дуже погано себе почувала. Після цих подій, різко погіршився стан її здоров`я. Через нервовий стан та внаслідок того, що довгий час перебувала на морозі, вона втратила свою довгоочікувану вагітність. В подальшому вона багато часу займалась законністю поверненням свого автомобілю, звертаючись до різних інстанцій. В своїх неодноразових скаргах, вона вказувала що 26.01.2012 року спілкувалась з декількома посадовими особами

митниці у пункті пропуску а саме, що більше спілкувалась з іншим працівником митниці

ОСОБА_12 , очікувала на рішення у приміщенні його кабінету, приміщенні

відділу митного оформлення, виходила на вулицю, де також деякий час

очікувала. Тому їй не зрозуміло, чому тільки один працівник митного посту - ОСОБА_8 до якого вона не має ніяких претензій, наразі несе відповідальність за всі ті діяння, які вчинили відносно неї інші працівники митниці - ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що станом на 26.01.2012 року він перебував на посаді інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту «Роздільна» Південної митниці, в цей день, точного часу, він не пам`ятає, до нього звернувся інспектор відділу митного оформлення 3» митного посту «Роздільна» Південної митниці ОСОБА_8 та повідомив, що в базі даних митниці відсутня інформація про перетин кордону на в`їзд в Україну автомобіля «МЕRCEDES С-200» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », на якому громадянка ОСОБА_6 намагається перетнути кордон на виїзд з України. Після чого, ОСОБА_8 , передав йому документи, по якім він розпочав перевіряти цю інформацію, а сам ОСОБА_8 повернувся на свій пункт та продовжував виконувати свої службові обов`язки. Так, для з`ясування всіх обставин, він запитував ОСОБА_6 через який пункт пропуску вона здійснювала останній в`їзд на цьому автомобілі до України, також він звертався до прикордонників, перевіряв інформацію по комп`ютерним базам, однак ніяких позитивних даних про законний перетин, ним виявлено не було. Загалом вся перевірка документів ОСОБА_6 відбувалася приблизно протягом години. При цьому, громадянка ОСОБА_6 постійно знаходилась в приміщенні будівлі митниці і на вулицю її ніхто не виганяв. Після здійснення всіх перевірочних заходів, ОСОБА_8 був складений акт про затримання автомобіля, але при яких обставинах це відбувалося, наразі він пригадати не може.

Свідок ОСОБА_18 судом не допитувався, оскільки сторона обвинувачення на його допиті не наполягала.

Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що вони не підтверджують обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , оскільки, сама потерпіла стверджує, що претензій до дій працівника митниці ОСОБА_8 вона не має і на її думку, відповідальність за те що в неї незаконно забрали автомобіль і вона тривалий час була вимушена перебувати на вулиці, повинні нести інші працівники митниці, які займалися перевірочними заходами щодо законності ввозу на територію України її автомобіля, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .

Надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_12 , суд вважає, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_8 , а навпаки підтверджують правомірність його дій при виконані своїх службових обов`язків, зокрема перевіряючи документи громадянки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , будучи уповноваженою на то особою, не виявивши в базі даних інформації, яка б дозволила безперешкодно пройти ОСОБА_6 кордон на виїзд з України, одразу звернувся до свого безпосереднього начальника старшого зміни, яким на той час був ОСОБА_12 , який в подальшому продовжив здійснювати перевірку, а ОСОБА_8 повернувся до свого робочого місця.

Також, на підтвердження обставин викладених в обвинувальному акті, стороною обвинувачення надані такі письмові докази, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні:

-скарга представника ОСОБА_6 , щодо незаконного затримання посадовими особами митниці власного автомобіля ОСОБА_6 та притягнення винних осіб до відповідальності, яка адресована начальнику Південної регіональної митниці, Державній митній службі, Генеральному прокурору України, Начальнику Служби Безпеки України в Одеській області, Редактору щоденної всеукраїнської газети «Робоча газета». Відповідно до наявного штампу, зазначену скаргу отримано прокуратурою Одеської області за вх.№628 від 14.02.2012 року (том 2, а.с.70) та додатки до цієї скарги, згідно переліку ( том 2, а.с.71,72-74, 75-76,77, 78, 79);

-постанова заступника прокурора Одеської області ОСОБА_19 від 15.03.2012 року про порушення дисциплінарного провадження відносно інспектора ВМО №1 м/п «Одеса-порт» Південної митниці ОСОБА_12 , інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_8 (том 2, а.с.82-83);

-наказ Південної митниці ДМСУ №435-к від 26.03.2012року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_12 та ОСОБА_8 (том 2, а.с. 84-86);

-рапорт старшого прокурора відділу 04/2/4 прокуратури Одеської області ОСОБА_20 від 20.06.2012року щодо знаходження на виконанні матеріалів перевірки щодо законності дій працівників Південної митниці під час митного оформлення ОСОБА_6 у пункті пропуску «Кучрган-Первомайськ» Південної митниці та необхідності реєстрації вказаних матеріалів в порядку ст.97 КПК України у книзі №1 за ознаками злочину передбаченого ст.367 КК України (том 2, а.с.87-88);

-постанова старшого прокурора відділу 04/2/4 прокуратури Одеської області ОСОБА_20 від 27.06.2012року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно інспектора ВМО №1 м/п «Одеса-порт» Південної митниці ОСОБА_12 , інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_8 , за ознаками злочину передбаченого ст.367 КК України (том 2, а.с.89-90);

-постанова старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_21 від 13.11.2012року про скасування постанови про відмову старшого прокурора відділу 04/2/4 прокуратури Одеської області ОСОБА_20 від 27.06.2012року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_6 та направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки в порядку ст.97 КПК України (том 2, а.с.91);

-постанова старшого прокурора відділу 04/2/4 прокуратури Одеської області ОСОБА_20 від 19.11.2012року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно інспектора ВМО №1 м/п «Одеса-порт» Південної митниці ОСОБА_12 , інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_8 , за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.367 КК України (том 2, а.с.92-93);постанова Приморського районного суду м.Одеси від 04.04.2013 року про скасування постанови старшого прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_20 від 19.11.2012 року (том 2, а.с. 94-97);

-витяг з кримінального провадження №0000350, з якого вбачається, що за результатами перевірки у порядку нагляду, 31.07.2013 року до ЄРДР внесені данні кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ст.367 ч.1 КК України. У витягу зазначено Орган досудового розслідування: Чорноморська прокуратура з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері. Слідчий: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; Прокурор: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (том 2, а.с.98-99);

-постанова виконувача обов`язків прокурора Одеської області ОСОБА_27 від 06.08.2013 року щодо доручення організації досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року Чорноморському прокурору з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері (том 2, а.с. 100-101);

-доручення про проведення досудового розслідування від 08.08.2013 року, згідно якого Чорноморський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_28 , відповідно до вимог ст.ст. 36,214 КПК України, доручив слідчому Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_22 , провести досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року за результатами розгляду заяви громадянки Російської Федерації ОСОБА_6 , про вчинення співробітниками Південної митниці кримінального правопорушення, яке кваліфікується за ч.1 ст.367 КК України (том 2, а.с. 102);

-постанова Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Р.Крикливого від 08.08.2013року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року у складі: старшого прокурора Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_24 , прокурора Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_25 , заступника Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_29 (том 2, а.с.103-105);

-постанова Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Р.Крикливого від 08.08.2013року про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року у складі: слідчого Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_22 , старшого слідчого Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_23 (том 2, а.с. 106-108);

-постанова слідчого Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області ОСОБА_22 від 01.10.2013 року про призначення комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (том 2, а.с.109-111);

-висновок експерта №339 проведений на підставі постанови слідчого Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області ОСОБА_22 від 01.10.2013 року, експертиза розпочата 04.10.2013 року та закінчена 30.12.2013 року. За результатами проведеної експертизи, встановлено, що 1) у гр. ОСОБА_6 на момент проходження митного контролю 26.01.2012 року, малась вагітність гестаційним строком біля 5-6 тижнів.4) Під час проходження митного контролю 26.01.2012 року гр. ОСОБА_6 перенесла сильний психоемоційний стрес. Після дії на організм гр. ОСОБА_6 психічного ушкоджуючого фактору внаслідок тривалого митного контролю в холодну (зимову) пору року що виявилося розвитком сильного психоемоційного стресу, маюча у постраждалої вагітність закінчилась викиднем, що перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманою 26.01.2012 року вищезазначеною психічною травмою. Ушкодження (в даному випадку перенесена психічна травма) гр. ОСОБА_6 , що викликала переривання вагітності, згідно п.2.1.7. «Правил судово медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (том 2, а.с. 113-124);

-доручення про проведення досудового розслідування від 24.10.2013 року, згідно якого, в.о. начальника слідчого управління Прокуратури Одеської області ОСОБА_30 відповідно до ст.39 та ч.1 ст.214 КПК України доручив старшому слідчому першого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_31 провести досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350 за ч.1 ст.367 КК України за фактом безпідставного затримання громадянки ОСОБА_6 , співробітниками Південної митниці ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на пункті пропуску «Кучурган-Первомайськ» (том 2, а.с. 125);

-постанова заступника прокурора Одеської області ОСОБА_32 від 02.11.2013 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року у складі: старшого прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_33 , старшого прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_34 , прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_35 (том 2, а.с.126)

- витяг з наказу ДМСУ №1467-к від 05.07.2011 року про призначення ОСОБА_8 з 01.08.2011 року на посаду інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Роздільна» Південної митниці, як молодого спеціаліста; посадова інструкція та доповнення до неї (том 2, а.с.127, 128-131, 132, 133);

- постанова старшого слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_36 від 28.03.2014 року про закриття кримінального провадження №0000350 від 31.07.2013 року у зв`язку із відсутністю в діях старшого інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_12 та інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ч.1 ст.367 КК України (том 2, а.с.134-137);

-ухвала слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 13.08.2014 року про скасування постанови старшого слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_36 від 28.03.2014 року про закриття кримінального провадження №0000350 від 31.07.2013 року (том 2, а.с138-139);

-постанова старшого слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_36 від 29.11.2014 року про закриття кримінального провадження №0000350 від 31.07.2013 року у зв`язку із відсутністю в діях старшого інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_12 та інспектора м/п «Кучурган» Південної митниці ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ч.1 ст.367 КК України (том 2, а.с.140-144);

-постанова старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області ОСОБА_33 від 14.02.2015року про скасування постанови старшого слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_36 від 29.11.2014 року про закриття кримінального провадження №0000350 (том 2, а.с.145-146);

-розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.10.2008 року № 122/15 «Про затвердження тимчасових технологічних схем пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна в пунктах пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган-Первомайськ» та «Градениці-Незавертайлівка» та тимчасова технологічна схема пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна в пунктах пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган-Первомайськ» (том 2, а.с.147-148,149-204);

-запит старшого слідчого першого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_36 за вих.№17/1/1-2417-13 від 07.02.2014 адресований начальнику Південної митниці щодо витребування документів (том 3, а.с.54) та відповідь начальника Південної митниці від 17.02.2014 року за вих.№2450/15-70-67 (том 3, а.с.55-56) з додатками, а саме: матеріали службової перевірки проведеної згідно з наказом Південної митниці від 30.05.2012 №503 «Про проведення службової перевірки» щодо виконання вимог листа прокуратури Одеської області від 29.05.2012 року стосовно ОСОБА_37 та ОСОБА_8 (том 3, а.с.57-88);

-постанова слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_38 від 01.04.2015 року про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої доручено провести експертам Одеського обласного бюро СМЕ у іншому складі комісії (том3, а.с.89-90);

-висновок експерта №141/634 проведений на підставі постанови слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_38 від 01.04.2015 року, експертиза розпочата 07.05.2015 року та закінчена 04.03.2016 року. За результатами проведеної експертизи, встановлено, що на час проходження митного контролю (26.01.2012 року) у гр. ОСОБА_6 , була вагітність гестаційним терміном близько 5-6 тижнів. Що стосується прямого причинно-наслідкового взаємозв`язку між виниклим у ОСОБА_6 26.01.2012 року стресовим станом та подальшим зривом вагітності, то слід зробити висновок, що зрив вагітності міг спровокувати стрес, перенесений ОСОБА_6 26.01.2012 року (том 3, а.с. 91-115);

-постанова першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_39 від 14.07.2016 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року у складі: прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_40 , прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_41 , прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_42 (том 3, а.с.116-117);

-постанова начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_43 від 20.09.2016року про заміну старшого слідчого першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_44 від досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000350 та призначити для здійснення досудового розслідування старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 (том 3, а.с.118-119);

-постанова старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 від 31.10.2016 року про закриття кримінального провадження №0000350 від 31.07.2013 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, через відсутність в діянні посадових осіб Південної митниці ознак складу злочину (том 3, а.с.120-122);

-постанова прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_40 від 01.11.2016 року про скасування постанови старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 від 31.10.2016 року про закриття кримінального провадження №0000350 (том 3, а.с. 123-124);

-постанова старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 від 17.05.2017 року про призначення комплексної комісійної судово-медичної психолого-психіатричної експертизи, проведення якої доручено комісії експертів Одеського обласного бюро СМЕ та Одеського обласного медичного центру здоров`я (том3, а.с.125-126);

-висновок експерта №137 проведений на підставі старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 від 17.05.2017 року, експертиза розпочата 19.05.2017 року та закінчена 29.01.2018 року. За результатами проведеної експертизи, також встановлено, що на час проходження митного контролю (26.01.2012 року) у гр. ОСОБА_6 , була вагітність акушерським терміном менше 6-7 тижнів. Психоемоційний стрес, який виник під час проходження митного контролю 26.01.2012 року призвів до переривання вагітності у ОСОБА_6 .. Таким чином, переривання вагітності у ОСОБА_6 внаслідок психо-емоційного стресу слід розглядати як тілесне ушкодження, яке відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (том 3, а.с. 127-164);

-постанова прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області ОСОБА_41 від 29.11.2016 року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, а саме: матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року за ч.1 ст.367 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000988 від 28.11.2016 року за ст.128 КК України об`єднати в одне провадження під основним №0000350, про що внести відомості до ЄРДР (том 3, а.с.165-166);

-постанова старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 від 22.12.2016року, відповідно до якої кримінальне провадження №0000350 від 31.07.2013 року закрито в частині кваліфікації дій посадових осіб Південної митниці за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, через відсутність в діянні складу злочину (том 3, а.с. 167-169);

-постанова старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_45 від 10.04.2018 року про перекваліфікацію злочину, а саме склад злочину у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2013 року за ст.128 КК України перекваліфікувати на склад злочину, передбачений ч.2 ст.121 КК України (том 3, а.с. 170);

-доручення про проведення досудового розслідування від 23.06.2018 року, згідно якого, начальник першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_46 відповідно до ст.39 та ч.1 ст.214 КПК України доручив слідчому з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_47 провести досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350 внесеному до ЄРДР 31.07.2012 року, відносно працівників митного посту «Кучурган» Південної митниці, які 26.01.2012 року вчинили протиправні дії стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України (том 3, а.с. 171);

-постанова слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_48 від 23.06.2018 року про прийняття до свого провадження матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 (том 3, а.с.172);

-повідомлення слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_48 від 23.06.2018 року заступнику прокурора Одеської області ОСОБА_49 про початок досудового розслідування (том 3, а.с.173);

-постанова прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_40 від 28.01.2019року про об`єднання матеріалів досудового розслідування, відповідно до якої матеріали досудових розслідувань №0000350 від 31.07.2012 року за ч.2 ст.121 КК України та №0000031 від 25.01.2019 року за ч.1 ст.289 КК України обєднати в одне провадження №0000350, проведення подальшого досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України, ч.1 ст.289 КК України доручити слідчому з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_47 (том 3, а.с.174-175);

-витяг з ЄРДР кримінального провадження №0000031 від 25.01.2019 року за ч.1 ст.289 КК України та рапорт прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_40 на підставі якого внесені відомості до ЄРДР (том 3, а.с.176, 177);

-постанова слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_48 від 06.02.2019 року про залучення до матеріалів кримінального провадження №0000350 від 31.07.2012 року в якості речових доказів: - два екземпляри акту затримання транспортного засобу - автомобілю марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », від 26.01.2012 року, які складені та підпісані інспектором відділу митного оформлення №2 митного посту «Роздільна» Південної митниці ОСОБА_8 на пункті пропуску «Кучурган-Первомайськ»; - гістологічний архів потерпілої ОСОБА_6 , який використовувався при проведенні судово-медичних комплексних експертиз, та медичну картку амбулаторної хворої ОСОБА_6 №374 (том 3, а.с.178-183);

-постанова заступника прокурора Одеської області ОСОБА_50 від 12.02.2019 року про внесення зміни до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000350 від 31.07.2012 року, визначивши її у складі: прокурорів першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_4 та прокурорів Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_5 (том 3, а.с.186-187).

Стороною захисту адвокатом ОСОБА_9 заявлено клопотання про визнання всіх доказів наданих стороною обвинувачення недопустимими, оскільки вважає, що при проведенні досудового розслідування, органом досудового розслідування були грубо порушенні вимоги кримінально процесуального закону, а саме - відсутнє рішення прокурора Одеської області або іншої уповноваженої на то особи, у формі вмотивованої постанови, про доручення здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженню іншому органу досудового розслідування. Отже, вважає що досудове розслідування проводилось прокуратурою Одеської області без належних повноважень на проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Так стороною обвинувачення така постанова суду надана не була, а тому всі докази подані стороною обвинувачення не можуть вважатися належними та допустимими (том 3, а.с.50-53).

Крім того, стороною захисту на підтвердження своєї позиції, було представлено суду низку документів, а саме:

-адвокатські запити та отриманні відповіді на них (том 3, а.с.201-233);

-копію особової справи ОСОБА_8 (том 4, а. с. 1-70);

-копію наказу ДМСУ Південної митниці №1053-к від 16.09.2011 року «Про закріплення особистого митного забезпечення, згідно якого ОСОБА_8 видано особисту номерну печатку №1282, штамп «Під митним контролем» №1282 та особисту металеву печатку №1282 (том 4, а.с.80-81);

-таблицю посад станом на 26.02.12 року (том 4, а.с.71-79);

-клопотання про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів та їх вилучення від 26.02.2019 року, а саме про надання дозволу підозрюваному ОСОБА_8 та/або його захиснику ОСОБА_59 на тимчасовий доступ (виїмку) до документів Генеральної прокуратури України, а саме 6 витягів (відомостей) з ЄРДР щодо руху кримінального провадження №0000350 від 31.07.2012 року з вкладки «Рух провадження», форми «Правопорушення», за період часу з 31.07.2012 по теперішній час, з можливістю вилучення належним чином завірених копій у вигляді скріншотів (знімків екрану) на паперовому та електронному носіях (том 4, а.с.82-88);

-клопотання захисника ОСОБА_60 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 про виконання процесуальних дій в порядку ст.220 КПК України та постанова слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_48 від 14.02.2019 року про часткову відмову в клопотанні захисника (том 4, а.с.88-90, 91-93);

-клопотання захисника ОСОБА_60 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 про виконання процесуальних дій в порядку ст.220 КПК України та постанова слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_48 від 15.02.2019 року про відмову в клопотанні захисника, а саме відмовити: - в допиті потерпілої ОСОБА_6 про лікувальні заклади, куди вона зверталася з приводу вагітності, та з інших питань; - в зверненні до суду з клопотанням про тимчасовий доступ для вилучення медичних документів ОСОБА_6 та провести таку виїмку документів; - в проведенні комісійної судово-медичної експертизи щодо переривання вагітності ОСОБА_6 та з інших питань; - також відмовити в допитах свідків та в вилученні відеозаписів за 26-27.01.2012 з камер зовнішнього спостереження, які були встановлені на пункті пропуску «Кучурган-Первомайськ» (том 4, а.с.94-97, 98-101).

В ході судового розгляду, після заявленого стороною захисту клопотання про визнання всіх доказів наданих стороною обвинувачення недопустимими, прокурором з метою повного та всебічного розгляду кримінального провадження, представлено для долучення в якості доказу визначення підслідності: супровідний лист прокурора відділу 31/1/2 Одеської обласної прокуратури ОСОБА_61 за вих.№1711/1-2417-13 від 21 вересня 2022 року з копією постанови старшого прокурора Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_24 від 21.102013 року про визначення підслідності кримінального провадження № 0000350 від 31.07.2013 року.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року визнано очевидно недопустимим доказом сторони обвинувачення - копію постанови старшого прокурора Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_24 від 21.102013 року про визначення підслідності кримінального провадження № 0000350 від 31.07.2013 року (т.5, а.с.6-7)

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст..94 цього Кодексу.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 р. зазначив, що основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.

Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dutprocуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Про застосовану, в межах цього кримінального провадження, процедуру свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

Так, постановою виконувача обов`язків прокурора Одеської області ОСОБА_62 від 06.08.2013 (том 2, а.с. 100-101) організацію та проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено Чорноморському прокурору з нагляду додержанням законів у транспортній сфері.

Того ж дня, 08.08.2013 Чорноморським прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_63 винесено постанову (том 2, а.с. 103-105) про призначення у вищезазначеному кримінальному провадженні групи прокурорів у складі старшого прокурора Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_24 (старший групи), прокурора Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_25 , заступника Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_26 .

Тим же Чорноморським прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_63 08.08.2013 винесено постанову (том 2, а.с.106-108) про призначення у кримінальному провадженні №0000350 групи слідчих у складі слідчого Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_22 (старший групи), старшого слідчого Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_23 .

Надалі, дорученням від 24.10.2013 (том 2, а.с. 125) виконувач обов`язків начальника слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_64 доручив проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 старшому слідчому першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_65 .

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України в редакції від 11.08.2013, діючій на час виконання процесуальних дій (та відповідно до тієї ж норми, діючої на теперішній час), виключно вмотивованою постановою прокурора області може бути змінено орган досудового розслідування і лише у разі неефективного досудового розслідування, як це було здійснено 06.08.2013 виконувачем обов`язків прокурора Одеської області ОСОБА_27 при визначенні Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері органом досудового розслідування.

Отже, з матеріалів кримінального провадження, вбачається що доручення про проведення досудового розслідування від 24.10.2013, здійсненню слідчим ОСОБА_66 досудового розслідування не передувало, (як того, вимагає ч. 5 ст. 36 КПК України (як в чинній редакції, так і в редакції від 11.08.2013), рішення прокурора Одеської області або іншої уповноваженої на те особи у формі вмотивованої постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до пп. 6 п. 2.1. Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012, діючого на момент зміни органу досудового розслідування, «до Реєстру вносяться відомості про передачу матеріалів та відомостей іншому органу досудового розслідування або за місцем проведення досудового розслідування (ч. 5 ст. 36, ч. 7 ст. 214, ст. 216, ст. 218 КПК України)».

Так судом встановлено, що після зміни органу досудового розслідування з Чорноморської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері на перший слідчий відділ слідчого управління прокуратури Одеської області, надалі, слідуючи за хронологією, до моменту направлення обвинувального акту до суду, всі процесуальні дії та рішення були здійснені суто слідчими першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області,за відсутності відповідної постанови прокурора Одеської області, як то передбачено ч. 5 ст. 36 КПК України, тобто без відповідних процесуальних повноважень.

Так, починаючи з 24.10.2013 досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000350 проводилось слідчими першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області: - слідчим ОСОБА_66 - з 24.10.2013 по 26.03.2015;- слідчим ОСОБА_67 - з 26.03.2015 по 11.07.2016; - слідчим ОСОБА_68 - з 11.07.2016 по 20.09.2016; - слідчим ОСОБА_69 - з 21.09.2016 по 23.06.2018; - слідчим ОСОБА_70 - з 23.06.2018 і до закінчення досудового розслідування, кожним з яких проведено низку процесуальних дій, без відповідних на то процесуальних повноважень.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в своїй постанові від 24.05.2021 по справі №640/5023/19 зробила наступні висновки:

Змістом ч. 5 ст. 36, статей 86, 87, 110, 214, 216 КПК визначається належна правова процедура реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, яка містить такі елементи: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні - постанові; г) вмотивованість такої постанови.

Обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

Наявність відповідних відомостей, які стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлено на будь-якому етапі досудового розслідування, в тому числі і на його початку, та бути підставами для прийняття рішення в порядку і відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК.

У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідному процесуальному рішенні - постанові Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, їх перших заступників та заступників про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, яка має відповідати вимогам ст. 110 КПК, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яка здійснюється з урахуванням його конкретних обставин. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих в результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості.

У разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеним ст. 216 КПК, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень. У такому випадку матиме місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог статей 214, 216 КПК.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.»

Також судом враховується рішення Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 року (справа № 724/86/20), з якого вбачається, що за приписами п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.

Таким чином, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.

Статтею 110 КПК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Об`єднана палата в контексті застосування приписів ст. 110 КПК України виходить з того, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

На підставі викладеного вище, Об`єднана палата прийшла до висновку, що процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування.

В аспекті застосування приписів ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Вирішуючи питання про допустимість доказів суд застосовує також практику ЄСПЛ, який у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд, застосовує концепцію "плодів отруєного дерева", тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому, прикладом чого є рішення ЄСПЛ у справах "Хан проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України (№2)".

Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції.

У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року, "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року, "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 року.

У справі "Барбера, Мєсєгуе і Джабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).

Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).

Відповідно до ч.1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11 нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас частиною 1 цієї ж статті встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відсутність в даній справі постанови про доручення здійснення досудового розслідування слідчому управлінню прокуратури Одеської області, тягне за собою визнання всіх доказів, отриманих під час досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Проте належних, допустимих доказів, які в сукупності доводили б обвинувачення стороною обвинувачення не надано.

Усі докази, що були дослідженими під час судового розгляду цього кримінального провадження, є недопустимими і можливість подальшого збирання доказів в межах цього кримінального провадження є відсутньою.

З огляду на наведені обставини, жоден з досліджених під час судового розгляду кримінального провадження доказів щодо існування чи відсутності обставин, які мають значення для кримінального провадження відповідно до імперативних приписів частини 2 статті 86 КПК України не може бути використаним при прийнятті процесуальних рішень, та на жоден з них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В зв`язку із цим такі докази судом у вироку не перераховуються та оцінка кожного з них вироком суду не надається та суд відкидає їх, як недопустимі.

Допустимих доказів того, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 дійсно було вчинене, суду не надано; можливість їх отримання в межах цього кримінального провадження є вичерпаною.

З огляду на таке суд вважає не доведеним той факт, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , дійсно було вчинено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України обвинуваченого ОСОБА_8 слід визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирішення цивільного позову

В межах цього кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 до Державної митної служби України подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 2 700 000 (два мільйона сімсот тисяч) гривень.

Свій позов мотивувала тим, що, вона, ОСОБА_6 в результаті незаконних дій представників державного митного органу України, що підтверджується матеріалами кримінальної справи №№0000350 від 31.07.2013 року, отримала матеріальну шкоду спричинену незаконним вилученням автотранспортного засобу, а також завданням моральної шкоди, що виразилось в погіршенні її здоров`я, що також підтверджується матеріалами кримінального провадження. Вважала, що, оскільки ОСОБА_8 був працівником державного митного органу України та входив до структури Державної митної служби України, тому в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України просила стягнути з юридичної особи, з якою заподіювач шкоди перебував у трудових відносинах, матеріальні та моральні збитки (том 2, а.с.222-224).

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_6 , перебуваючи в режимі відеоконференції (дистанційно) свій цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , діюча на підставі ордеру серія ВН №1204167 від 10.11.2022 року підтримала цивільний позов потерпілої та просила його задовольнити з підстав викладених нею у письмовій промові (т.5, а.с.46-47)

Представник цивільного відповідача Державної митної служби України ОСОБА_10 , діюча на підставі довіреності у порядку передоручення від 07.06.2022 року подала через канцелярію суду відзив, яким просила відмовити в задоволенні цивільного позову, оскільки зі змісту позовної заяви не зрозуміло чим Державна митна служба України порушила права та та законні інтереси позивачки, якою саме посадовою особою Держаної митної служби України завдано матеріальної шкоди та чи завдано матеріальну шкоду під час виконання цією особою своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, вважає, що цивільний позов є не обґрунтованим, оскільки до позовної заяви ОСОБА_6 не додано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин (том3, а.с.26-28).

В судовому засіданні Представники цивільного відповідача Державної митної служби України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи поза приміщенням суду (дистанційно) підтримали відзив та просили відмовити у задоволені цивільного позову з підстав зазначених у відзиві.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , залишив вирішення цивільного позову на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_9 вважав, що цивільний позов взагалі не підлягає розгляду, оскільки матеріалами цього кримінального провадження вина будь-якої посадової особи Державної митної служби України, не доведена.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Дослідивши цивільний позов, заслухавши думки всіх учасників кримінального провадження, суд дійшов такого.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч.1 ст.175 ЦПК України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом із тим, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 в позові посилається лише на докази, які маються в матеріалах кримінального провадження, як на підставу для задоволення позовних вимог, які, на її думку, доводять факт вчинення даного кримінального правопорушення посадовими особами ДМСУ, зокрема в даному кримінальному провадженні - обвинуваченим ОСОБА_8 .

В той же час, як було доведено вище, матеріали цього кримінального провадження той факт, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , дійсно було вчиненим, не доводять, оскільки отриманні органом досудового розслідування докази, визнанні судом недопустимими, з підстав їх отримання після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , що заявлений з наведених підстав, тобто - з обґрунтуванням своїх вимог лише матеріалами цього кримінального провадження, до задоволення не підлягає.

Отже, у задоволенні цивільного позову, поданого в рамках цього кримінального провадження, слід відмовити на підставі ч.2 ст.129 КПК України.

При цьому, потерпіла ОСОБА_6 не позбавлена права на звернення до суду стосовно цього ж предмету, але з інших підстав, тобто - в разі обґрунтування своїх вимог іншими доказами - в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.100, 368, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128 та ч.1 ст.289 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що ці кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до Державної митної служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 2 700 000 (два мільйона сімсот тисяч) гривень - відмовити.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази:

- два екземпляри акту затримання транспортного засобу - автомобілю марки «МЕRCEDES С-200», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », від 26.01.2012 року, які складені та підписані інспектором відділу митного оформлення №2 митного посту «Роздільна» Південної митниці ОСОБА_8 на пункті пропуску «Кучурган-Первомайськ», - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- гістологічний архів потерпілої ОСОБА_6 , який використовувався при проведенні судово-медичних комплексних експертиз, та медичну картку амбулаторної хворої ОСОБА_6 №374, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1