Справа № 158/2172/24
Провадження № 1-кс/0158/918/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000742 від 01.07.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-

в с т а н о в и в :

04 липня 2024 року до слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000742 від 01.07.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене 30.06.2024р. в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: транспортний засіб марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які фактично належать та перебували у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження будь-яким чином даним майном до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання мотивує тим, що 30.06.2024р. близько 21 год. 00 хв., працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 », чорного кольору під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений права керування транспортними засобами та своїми діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду вчинив кримінальне правопорушення.

01.07.2024 року відомості про дане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000742 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

30.06.2024р. в період часу з 23 год. 10 хв. по 23 год. 37 хв., слідчим СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 було проведене огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які фактично належать та перебували у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 від 01.07.2024р. вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000742.

Оскільки вищевказане вилучене майно є майном, щодо якого є достатні підстави вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення та відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вищезазначене майно.

В судове засідання слідчий СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву про підтримання клопотання з підстав викладених у ньому, просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Власник (володілець) майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводилося.

Дослідивши додані до клопотання докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 30.06.2024р. близько 21 год. 00 хв., працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 », чорного кольору, під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений права керування транспортними засобами та своїми діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду вчинив кримінальне правопорушення.

З протоколу огляду місця події вбачається, що 30.06.2024р. в період часу з 23 год. 10 хв. по 23 год. 37 хв., слідчим СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 було проведене огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 », чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

01.07.2024 року відомості про дане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000742 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 від 01.07.2024р. транспортний засіб марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 », який передано на відповідальне зберігання на спецмайданчик за адресою: АДРЕСА_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000742, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000742.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів (у цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу); 2) спеціальної конфіскації (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України); 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна); 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження).

З аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що сторона кримінального провадження повинна довести конкретну мету накладення арешту на майно.

Також доведеними повинні бути і ризики, передбачені ст. 170 КПК України.

Окрім цього, приписами ст. ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки суб`єкт, який ініціює будь-яке обмеження права власності, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вказано вище, арешт майна, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали додані до клопотання не містять доказів належності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності транспортного засобу марки «Audi моделі 100», д.н.з. « НОМЕР_1 ». На вимогу суду матеріалів кримінального провадження №0000742, слідчому судді не надано.

Крім того слідчий суддя зауважує, що постанова слідчого про визнання предметів та речей речовими доказами у даному кримінальному провадженні є формальною, оскільки не містить чітких посилань та критеріїв, визначених ст. 98 КПК України, та будь-якого обґрунтування.

Водночас, диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає відповідальність за невиконання судового рішення, тобто умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Крім того, як слідує з матеріалів клопотання, у поданому слідчому судді клопотанні слідчим не зазначено, які саме дії процесуального характеру він має на меті проводити з вилученим транспортним засобом. Також у рамках кримінального провадження цивільний позов не заявлений, а санкція ч.1 ст.382 КК України не передбачає конфіскацію або спеціальну конфіскацію майна.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру будь якій особі, зокрема ОСОБА_5 , відтак, при виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт. Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Разом з тим, як вбачається із клопотання про арешт майна, таке подано слідчим.

Слідчий суддя вважає, що ініціатором клопотання не було доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, знаряддям вчинення даного кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в т.ч. що воно було об`єктом кримінально протиправних дій, чи було набуто кримінально протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, на переконання слідчого судді, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна, згідно ч.3ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000742 від 01.07.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1