ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/340/24

1-кп/609/40/2024

09 травня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шумськ, Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не депутата, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 15 січня 2024 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_3

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

З обвинувального акту вбачається, що 14 листопада 2023 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/928/23, яка 21 грудня 2023 року набрала законної сили, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В подальшому ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у справі №609/928/23 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/928/23 від 14 листопада 2023 року відносно ОСОБА_3 без змін, яка 21 грудня 2023 року набрала законної сили та якою його притягнуто до адміністративної відповідальності з призначенням покарання у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, усвідомлюючи, що протягом 1 року зобов`язаний утриматися від керування транспортними засобами, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, здійснював керування транспортним засобом.

Так, 14 січня 2023 року, близько 21 години 14 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-2109», номерний знак НОМЕР_1 , у АДРЕСА_1 , рухався по проїзній частині автодороги із назвою НОМЕР_2 технічно несправним транспортним засобом, а саме із неосвітленим заднім номерним знаком, що є порушенням пункту «2.9 в» Правил Дорожнього руху України. Надалі, екіпажем ЕЛАДА-11 у складі працівників сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час перевірки документів встановлено, що ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В подальшому вищевказаними працівниками поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на транспорті зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 січня 2024 року серії НОМЕР_3 за вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, а саме - в умисному невиконані постанови суду, що набрала законної сили.

Під час розгляду вказаного кримінального провадження 09 травня 2024 року в м. Шумськ між прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_8 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000034 від 15.01.2024 року, з одного боку та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 , з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 382 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_3 .

У вказаній угоді сторони дійшли згоди щодо міри покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в розмірі 590 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10 030,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Сторони угод про визнання винуватості підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, згідно з умовою даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст.476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та продовження судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у виді штрафу в розмірі 10 030,00 гривень. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості сторонами, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 09 травня 2024 року між сторонами і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у виді штрафу в розмірі 10 030,00 гривень.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразилися в умисному невиконані постанови суду, що набрала законної сили, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості є результатом вільного волевиявлення обвинуваченого. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

Таким чином, виконавши вимоги ст. 474 КПК України, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов висновку, що є всі підстави для затвердження угоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Даний злочин відноситься до нетяжких злочинів. Умови даної угоди відповідають вимогам КПК України. Сторони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід визначити покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в розмірі 590 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10 030,00 гривень. Обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Потерпілого від кримінального правопорушення не має.

В ході проведення досудового розслідування кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 09 травня 2024 року, укладену між прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , його захисником адвокатом ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 15 січня 2024 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 590 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10 030, 00 гривень.

Речові докази по справі: відеозаписи із нагрудної відеокамери №221002491, а саме: VIP58F-00-0011, VIP13F-00-0012, що записані на DVD-R диск, що зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду або через Шумський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_9