Справа № 522/8343/24
Провадження № 1-«кс»/522/3011/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000293 від 24.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання, 24.05.2024 року до відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102, про те що працівники патрульної поліції «Океан-306» під час патрулювання по вул. Старорізнична 6, виявили гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці якого було виявлено речовину схожу на наркотичну, яку він зберігав для власного вживання. ЖЕО 11540.

В ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження, з метою документування та фіксації вчинення кримінального проступку громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою відшукання предметів заборонених у вільному обігу, органами досудового розслідування 24.05.2024 року проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Згідно з протоколом огляду місця події від 24.05.2024 року з 12 год. 27 хв. по 12 год. 33 хв. в ході якого у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

В судове засідання дізнавач та прокурор не з`явилися, клопотання не підтримали та не довели наявність підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 КПК України.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, дізнавачем не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

У статті 236 КПК України законодавцем виділено окремо майно, яке вилучене законом з обігу і яке в будь-якому випадку вилучається під час обшуку та долучається до матеріалів кримінального провадження та майно, яке вилучається на підставі ухвали слідчого судді та є тимчасово вилученим майном і підлягає поверненню у випадку відсутності ухвали слідчого судді про арешт майна.

При цьому у випадку відсутності прямо підтверджуючих документів чи висновків про те, що майно відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, органу досудового розслідування надано право вилучити таке майно, визнати його речовим доказом та приєднати до матеріалів кримінального провадження. Таке майно за змістом кримінально-процесуального закону не вважається тимчасово вилученим майном і не може бути повернуто власнику.

Відповідно до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», обіг наркотичних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.

СД ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області 24.05.2024 року внесено відомості до ЄРДР під № 0000293 від 24.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто по факту вчинення кримінального проступку у сфері обігу наркотичних засобів.

Обіг наркотичних речовин є забороненим, тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.

Відтак, клопотання дізнавача СД ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000293 від 24.05.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна є необгрнутованим та задоволенню не підлягає.

Відмова в накладенні арешту в цій частині не тягне за собою виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, оскільки майно, на яке дізнавач просить накласти арешт не є тимчасово вилученим в розумінні кримінально-процесуального закону.

Крім того, неявка дізнавача і прокурора є фактично невиконанням цими суб`єктами обов`язку довести обставини, передбачені ст.170 КПК України, що позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, із якими закон пов`язує вирішення питання про накладення арешту на майно, а отже, є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Крім того, в матеріалах клопотання відсутні постанова про призначення групи дізнавачів, группи прокурорів, а також доручення на проведення досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно приписів ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Тобто здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: