Справа №370/1982/22 Провадження №11-кп/824/3070/2024. Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 156 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2024 року року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року щодо продовження тримання під вартою,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України продовжено на 60 днів, тобто до 19 квітня 2024 року включно.

Ухвала мотивована тим, що на даний час, обставини, які послужили підставою для застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу не відпали, на даний час продовжують існувати ризики, які виправдовують застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів. Крім того судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає його перебуванню у місці попереднього ув`язнення, крім цього, на даний час існують ризики того, що обвинувачений може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, може перешкоджатиме кримінальному провадженню, а саме: ухилитиметься від забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що наведені судом ризики в даному кримінальному проваджені відсутні, оскільки не підтвердженно жодними об`єктивними доказами. В матеріалах справи на день розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою відсутні безперечні докази, якими обґрунтовується обвинувачення. Твердження суду про відсутність соціальних зв`язків з родиною, яка перебуває за кордоном не може бути підставою для продовження строку перебування ОСОБА_7 під вартою, оскільки у нього крім цивільної дружини з донькою є мати та інші близькі родичі. Судом проігноровано наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, роботи, тривалий час перебування під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційної скарги захисника, пояснення захисника та обвинуваченого, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, що є тяжким злочином, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом були враховані дані, що характеризують обвинуваченого, зокрема те, що він офіційно неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, цивільна дружина разом з донькою на даний час емігрувала за кордон, тому обвинувачений не пов`язаний з будь-яким зобов`язанням перед родиною, та розуміння ним високої вірогідності засудження до реального строку покарання; обвинувачений ОСОБА_7 схильний до незаконного впливу на свідків у кримінальному проваджені, що підтверджувалось спробою підкупу малолітньої потерпілої ОСОБА_8 та її матері, допитаної в якості свідка ОСОБА_9 .

На переконання апеляційного суду вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому з урахуванням наведеного підстав для застосування іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не вбачається.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги обставини інкримінованого злочину, спосіб його вчинення, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження тримання під вартою зумовлене тим, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. В даному випадку існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, тому потреба у продовженні такого виняткового заходу не відпала. Ізоляція обвинуваченого від суспільства у даному випадку дозволяє найбільш продуктивно забезпечити мету, яка досягається запобіжними заходами, зокрема для запобігання спробам ухилитися від суду, враховуючи, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені не завершений.

Суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов вмотивованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу. Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419, 4221 ч. 4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року, якою продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2024 року, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не

підлягає. С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4