Справа № 930/3014/23
Провадження №11-кп/801/469/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000354 від 05.10.2023 за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гунька Немирівського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, освіта неповна середня, непрацюючого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України покладено на обвинуваченого наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним, з 20.10.2004 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, востаннє Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб.

У зв`язку із введенням воєнного стану на території України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Указом Президента України № 452/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 27.07.2023, продовжено з 18.08.2023 строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.05.2023 № 19/338 військовозобов`язаного ОСОБА_7 визнано придатним до військової служби за віком і станом здоров`я.

У подальшому, 29.08.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_7 , перебуваючи на території КП «Немирівський ринок», що розташоване по вул. Козоріза, 1, в м. Немирів, отримав від інструктора ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб - сержанта ОСОБА_9 повістку з вимогою прибути до особливого розпорядження до ІНФОРМАЦІЯ_3 04.09.2023 о 08:00 годині з метою його призову по мобілізації до Збройних Сил України для відправки до 235-го Міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів "Широкий лан".

Незважаючи на це, ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним, а також являючись придатним до військової служби і не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, а також відповідно до ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» - права на альтернативну службу та будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибути у ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого відправлення до 235-го Міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів "Широкий лан" для проходження військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України, без поважних на те причин, з метою ухилення від призову, маючи можливість прибути, умисно не прибув у вказаний у повістці час та дату, а саме 04.09.2023 о 08:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 для його призову на військову службу під час мобілізації в Збройні Сили України, чим порушив порядок комплектування Збройних Сил України та ст. 65 Конституції України, Закони України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» та Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Тобто, ОСОБА_7 без поважних причин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, який засудити ОСОБА_7 за ст. 336 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі. Вказує на безпідставність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що судом не в повній мірі враховано обставини справи та особу винного, безпідставно визнано пом`якшуючою обставиною визнання вини обвинуваченим.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 покарання, місцевий суд узяв до уваги дані про особу обвинуваченого, його соціальне становище, те що на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання посередньо, одружений, має на утриманні 7-місячного сина, який потребує постійного лікування, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 336 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання прокурора на безпідставне визнання судом пом`якшуючою обставиною визнання вини, колегія суддів вважає необґрунтованим, адже ч. 2 ст. 66 КК України встановлює можливість суду визнавати такими, що пом`якшують покарання, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнав свою вину, давав пояснення про обставини кримінального правопорушення, а тому суд цілком правомірно визнав дану обставину пом`якшуючою.

Відтак, доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не заслуговують на увагу і спростовуються наведеним, у зв`язку з чим відсутні підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4