У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року

м. Київ

справа № 677/926/21

провадження № 51-1571ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня

2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а також визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку з недоведенням вчинення злочину ОСОБА_5 .

Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2023 року - без зміни.

Як установлено судами, 21 грудня 2020 року близько 22:00, перебуваючи в спальній кімнаті житлового будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті ревнощів ОСОБА_5 розпочав словесний конфлікт із потерпілою ОСОБА_6 . Під час конфлікту засуджений, діючи умисно, цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки, з метою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, стоячи обличчям до її спини, завдав один удар низом кулака правої руки в ділянку потиличної частини голови останньої, від якого ОСОБА_6 присіла до підлоги. Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_5 схопив обома руками потерпілу за волосся та силою двох рук повалив її на підлогу. Після чого, із вказаного положення ОСОБА_5 , продовжуючи тримати ОСОБА_6 за волосся, із прикладанням значної сили двох рук наніс один удар її правою частиною голови об бетонну поверхню підлоги, внаслідок чого остання втратила свідомість. Надалі, засуджений завдав ще не менше двох ударів головою потерпілої об бетонну підлогу. Незважаючи на те, що остання уже лежала без свідомості, ОСОБА_5 завдав ще не менше восьми ударів руками та ногами по верхніх та нижніх кінцівках потерпілої.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.Вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні засудженому покарання не було враховано пом`якшуючих обставин, а саме: на утриманні ОСОБА_5 перебуває троє дітей та мати, якій 74 роки; наявність факту відібрання дітей у матері ОСОБА_7 ; вчинення тяжкого злочину вперше; позитивна характеристика за місцем проживання; вчинення активних дій для надання медичної допомоги потерпілій після вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, захисник вказує, що на сьогоднішній день засуджений повністю визнає свою вину та розкаюється у вчиненому.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Україниз огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи у касаційній скарзі захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, наслідки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу засудженого, його суб`єктивне відношення до вчиненого, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання(вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебуває в стані вагітності (усвідомлення такого стану ОСОБА_5 та стороною захисту не оспорювалось), а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані

(в даному випадку специфічний фізичний стан потерпілої ОСОБА_6 , яка втратила свідомість після першого удару, тобто втратила можливість чинити опір фізичному насильству, яке було продовжено ОСОБА_5 ).

Зокрема суд врахував, що ОСОБА_5 , в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку в лікаря - психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку в лікаря - нарколога з діагнозом алкоголізм.

Суд першої інстанції також зазначив,що згідно з досудовою доповіддю Хмельницького районного сектору № 5 філії ДУ «Центр пробації» від 09 грудня

2021 року ОСОБА_5 протягом 2020 -2021 років вісім разів притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за ст. 178, 183, 184 КУпАП, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, у зв`язку з чим в родині неодноразово відбувались сварки. На думку органу пробації, є висока ймовірність вчинення засудженим правопорушень повторно, а тому виправлення його без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства, а також окремих осіб.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення засудженого, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , під час розгляду якої суд належним чином перевірив й спростував доводи його апеляційної скарги, а також вказав, що приймаючи до уваги характер та обставини вчиненого діяння, зокрема тяжкість тілесних ушкоджень, нанесених потерпілій, а саме жорстокість, яка полягала в заподіянні тяжких ударів в голову, їх наслідки у вигляді важкої черепно-мозкової травми та подальшого проведення двох оперативних втручань, відсутність об`єктивних причини для такої жорстокості, що підкреслює цинічність дій засудженого, його поведінку після вчиненого злочину, зокрема неповідомлення родичів потерпілої про її важкий стан, ненадання належної медичної допомоги, що могло призвести до більш трагічних наслідків, відношення засудженого до заподіяння ним тілесних ушкоджень, зокрема відсутність будь-якого розкаяння у вчиненому чи жалю по відношенню до потерпілої, натомість оговор іншої особи у такому, висновок органу пробації, наявність обставин, які обтяжують покарання, а також інші в сукупності обставини та їх поєднання, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від

30 червня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня

2023 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3