465/3313/22
1-кп/465/431/24
У Х В А Л А

Іменем України

30.05.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження №0000026 від 02.02.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чепелі Бродівського району Львівської області, із середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм в мережі супермаркетів «АТБ», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000026 від 02.02.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він в період часу з 16.04.2020 року по 25.05.2020 року, перебуваючи в трудових відносинах з ТзОВ «Вікторіансервіс», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, маючи умисел, направлений на привласнення банківської картки, з метою незаконного заволодіння офіційним документом, переконавшись у відсутності стороннього нагляду, з корисливих мотивів, привласнив банківську картку АТ «Альфа-Банк» з номером № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 , що зберігалась в транспортному засобі марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_2 , та належить ОСОБА_6 , в подальшому розпорядившись нею на власний розсуд. Крім того, у вину ОСОБА_4 ставиться те, що він, не зупиняючись на досягнутому, 01.02.2021 року в період часу з 09:42 год. по 09:50 год., перебуваючи по вул. Городоцька, 139 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи раніше привласнену банківську картку АТ «Альфа-Банк» з № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 , таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівки у банкоматі «Приватбанк» на загальну суму 3 000 грн. трьома транзакціями, а саме: о 09:42 год. - на суму 1 000 грн., о 09:44 год. - на суму 1000 грн. та о 09:50 год. - на суму 1 000 грн. Після чого, цього ж дня, продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходилися на раніше присвоєній банківській карті АТ «Альфа-Банк» з № НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівки у банкоматі «ПУМБ» о 09:52 год. на суму 1000 грн. Крім того, за змістом обвинувачення, цього ж дня, продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів, які знаходилися на раніше присвоєній банківській карті АТ «Альфа-Банк» з № НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівки у банкоматі «Приватбанк» на загальну суму 2 000 грн. двома транзакціями, а саме о 09:55 год. - на суму 1000 грн. та о 09:56 год. - на суму 1000 грн. Після чого, цього ж дня, продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходилися на раніше присвоєній банківській карті АТ «Альфа-Банк» з № НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівки у банкоматі «Idea bank» o 09:59 год. на суму 1000 грн. В результаті таких дій, як зазначено у представленому на розгляд суду обвинувальному акті, ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7000 грн.

Таким чином, згідно обвинувального акту, що є предметом судового розгляду, ОСОБА_4 обвинувачується у привласненні офіційного документу, а саме банківської картки, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав. Водночас захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 в ході судового розгляду подано клопотання про закриття кримінального провадження стосовного ОСОБА_4 на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, в якому просить з наведених підстав звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

На поданому клопотанні сторона захисту наполягла. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав заявлене захисником в його інтересах клопотання, зазначивши, що це його добровільна позиція та роз`яснені йому судом наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі і на такі він погоджується.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, у поданих клопотаннях просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення клопотання сторони захисту не заперечив, оскільки таке відповідає вимогам закону, є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, просив його задоволити.

Заслухавши учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що подане в інтересах обвинуваченого клопотання слід задоволити з наступних підстав.

За змістом п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За змістом п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.8 ст.284 КПК України закриття провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Так, ОСОБА_4 , обвинувачений за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, підтримав подане його захисником клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього та звільнення його від кримінальної відповідальності, йому роз`яснено право наполягати на загальному порядку розгляду справи, проти чого він категорично заперечив, наполягаючи на закритті кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені у п.п.1-5 ч.1 ст.49 КК України залежно від тяжкості кримінальних правопорушень.

При цьому, згідно з ч.ч.2, 3 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років; перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.5 ст.49 КК України давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є вчинення кримінального правопорушення, сплив визначених законом строків з часу його вчинення, врахування положень про зупинення і переривання строків давності, вчинення злочину, який не підпадає під категорії, визначені ч.5 ст.49 КК України.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було вчинено у період з 16.04.2020 року до 25.05.2020 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, - 01.02.2021 року.

Інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, з урахуванням положень ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді обмеження волі, відповідно, до них застосовується визначений у п.2 ч.1 ст.49 КК України трирічний строк давності, який, враховуючи, що такі проступки згідно обвинувального акту вчинені в період з 16.04.2020 року до 25.05.2020 року, а також 01.02.2021 року, сплив, в тому числі й по останньому епізоду протиправної діяльності, за яким строк давності завершився 01.02.2024 року. Обвинувачений ОСОБА_4 наполіг на поданому до суду клопотанні про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, дав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вказуючи на розуміння наслідків такого закриття і небажання надалі продовжувати кримінальне провадження для доведення своєї невинуватості. Кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, не відносяться до переліку злочинів, визначених у ч.5 ст.49 КК України, до яких давність не застосовується. Підстав для зупинення чи переривання строків давності за кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких ОСОБА_4 обвинувачений, немає.

Тому з урахуванням наведеного перешкод для задоволення клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України немає.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за наявності передбачених у ст. 49 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Також відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.11.2019 р. в справі №345/2618/16-к зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. При цьому, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 обирався ухвалою суду від 03.04.2023 року у виді особистого зобов`язання і такий підлягає скасуванню у зв`язку із закриттям кримінального провадження, що є формою його завершення. Підстав для продовження дії такого запобіжного заходу не вбачається.

Потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Суд виходить з того, що за змістом положень чинного КПК України, зокрема ст. 129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути ухвалене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

При цьому, вирішення цивільного позову при закритті провадження у справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 10.07.2021 року у справі №161/694/20 (провадження №51-811км21) зроблено правовий висновок, про те, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст.284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями; у такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, що не позбавляє права потерпілої на звернення з тими самими вимогами до ОСОБА_4 в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання процесуальних витрат суд враховує, що в межах кримінального провадження №0000026 від 02.02.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, проводилось дві судово-портретні експертизи, результати яких оформлено висновком судового експерта Львівського науково-дослідного експертного криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/114-21/11158-ФП від 16.08.2021 року та висновком судового експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертного криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/109-21/9298-ФП від 17.11.2021 року. Згідно наявних у матеріалах справи довідок вартість виконання вказаних експертиз із залученням судових експертів складає 1716,20 грн. та 2745,92 грн. відповідно. Вказані процесуальні витрати на загальну суму 4462,12 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

При цьому, суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат у справі з посиланням на можливість вирішення такого питання виключно вироком суду, а не ухвалою про закриття кримінального провадження.

З цього приводу суд звертає увагу обвинуваченого та захисника на те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України до складу процесуальних витрат входять, в тому числі, витрати, пов`язані із залученням експертів.

При цьому, положеннями ч.1 ст.126 КПК України передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, законодавчих обмежень для вирішення судом питання стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат у справі судовим рішенням у формі ухвали немає, більш того, можливість такого прямо передбачена положеннями ч.1 ст.126 КПК України.

Крім цього, у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат; суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Також у своїй постанові від 29.09.2021 року Верховний Суд у справі №342/1560/20 (провадження № 51-2331км21) констатував, що процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Аналогічно таку ж позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 01.02.2024 року в справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23), вказавши, що закриття кримінального провадження стосовно особи на нереабілітуючих підставах і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє таку особу від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.

За таких обставин, за наведеного правого регулювання питання стягнення судових витрат у кримінальному провадженні та за наявності відповідних висновків Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судом першої інстанції, підстав відмовляти у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних витрат, понесених у справі на проведення судових експертиз, на чому наполягає сторона захисту, немає.

Долю речових доказів у справі слід вирішити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.285, 286, 288 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та підтримане останнім про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене 02.02.2021 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення судових портретних експертиз в сумі 4462 (чотири тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 12 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу потерпілій ОСОБА_6 , що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає її праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази у справі: виписки по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard № НОМЕР_1 за період з 01.02.2021 року по 03.02.2021 року - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000026 (в матеріалах досудового розслідування).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1