Справа № 392/399/24
Провадження № 1-кп/392/208/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 08.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі слів працюючого неофіційно, по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,останнє місце проживання: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2024 року за ч.4 ст.185 КК України до5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком тривалістю 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та в якої судимість не знята та не погашена, 11 грудня 2023 року (точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено), достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента № 734/2023 від 10 листопада 2023 року продовжено строком на 90 діб, прийшов до місця проживання ОСОБА_9 , який проживає в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . Знаходячись за вище вказаною адресою останні проводили своє дозвілля, а саме розпивали спиртні напої. ОСОБА_3 , дочекавшись коли ОСОБА_9 після вживання алкогольних напоїв ліг відпочивати, помітив мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А M2006C3LC» на 64 Гб, чорного кольору, який знаходився на ліжку де відпочивав ОСОБА_9 та належить останньому. В подальшому діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, таємно викрав та обернув на свою користь мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 9А M2006C3LC" па 64 Гб, чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта становить 2875,00 гривень, який належить ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2875,00 гривень.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, не заперечував щодо фактичних обставин кримінального правопорушення та пояснив, що все було так як зазначено в обвинувальному акті. 11 грудня 2023 року він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , перебували за місцем проживання ОСОБА_9 в гуртожитку по АДРЕСА_4 , де проводили своє дозвілля, відпочивали. ОСОБА_9 після вживання алкогольних напоїв ліг спати, а він (обвинувачений) не пам`ятає як саме взяв його мобільний телефон марки Xiaomi Redmi. Наступного дня зайшов до ОСОБА_13 та вона придбала у нього вказаний телефон за 100 грн, які він витратив на власні потреби. Наступного дня він разом з працівниками поліції поїхали, забрали вказаний телефон та повернули його ОСОБА_9 . У вчиненому розкаявся, готовий нести заслужене покарання.

Враховуючи те, що учасники провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням характеризуючих даних на особу, визнавши недоцільним вивчення письмових доказів у провадженні.

Наслідки розгляду судом провадження із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України учасникам процесу роз`яснено.

З`ясувавши позиції прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, обвинуваченого та його захисника, які просили призначити покарання, та винести законний та обґрунтований вирок, а також позицію потерпілого, викладену у заяві на адресу суду, який претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, призначення покарання залишив на розсуд суду, проти якого не заперечував, суд дійшов висновку про правильність кваліфікації досудовим слідством дій ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд призначає покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти власності.

Досліджуючи дані про особу, суд встановив, що згідно довідки, виданою Маловисківською міською радою, в реєстрі територіальної громади ОСОБА_3 не зареєстрований, зі слів, до затримання працював неофіційно у лісі, неодружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліках у кабінетах лікарів психіатра та нарколога КНП «Маловисківська лікарня» не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про стійку спрямованість обвинуваченого на протиправну поведінку, вчинення корисливих злочинів, що вказує на зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві норм моралі та закону.

Судом також враховується, що обвинувачений бажає виправитися, розкаявся у вчиненому, зобов`язувався в судовому засіданні в подальшому не вчиняти інші протиправні дії, враховується також позиція потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , який залишив призначення покарання на розсуд суду, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Згідно з досудовою доповіддю відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданою органом пробації, ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, висновок органу пробації про можливість виправлення або обмеження волі на певний строк - беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в ізоляції, так як становить високий рівень небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб).

Обставинами, відповідно до ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд не погоджується із стороною захисту щодо наявності пом`якшуючої обставин - добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди.

Оскільки, добровільне відшкодування шкоди є відшкодуванням шкоди потерпілим без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством, при цьому особа вчиняє певні дії, спрямовані на таке відшкодування (компенсацію), що в надалі враховує суд, як пом`якшуючу обставину.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що шкода потерпілому відшкодована, однак таке відшкодування відбулось внаслідок дій органів досудового розслідування, шляхом повернення мобільного телефону потерпілому, після звернення працівників поліції разом з обвинуваченим до особи, яка придбала в нього вказаний мобільний телефон та добровільно видала його праівникам поліції.

Вказане узгоджується із висновками, викладеними в Постанові ВС від 30.07.2019, справа № 653/2548/17.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, періодичність вчинення умисних корисливих злочинів, так як на шлях виправлення обвинувачений вперто ставати не бажає, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім, на думку суду, для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як роз`яснює п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Судом встановлено, що 30.01.2024 року вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

У межах даного кримінального провадження, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 11 грудня 2023 року, тобто - до ухвалення вироку від 30.01.2024.

Обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Отже, у даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , при цьому застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

За таких умов кожний вирок слід виконувати самостійно.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 із врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та висновків суду, суд не вбачає, так як прийшов до переконання, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15.01.2024 року (з моменту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2024 року) відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни - тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2024 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю три роки, - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15.01.2024 року, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - тримання під вартою в установі для попереднього ув`язнення.

Цивільні позови не заявлялися.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А M2006C3LC» на 64 Гб, чорного кольору, що передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 - вважати повернутим законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен(ому)ій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1

суддя