Справа № 157/1506/23
Провадження № 1-кп/162/31/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13 березня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000360 від 12.05.2023 року

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_8 12.03.2024 року подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , мотивоване тим, що обвинувачений вже майже 10 місяців перебуває під вартою, однак в силу складності справи судове слідство у даному кримінальному провадженні не розпочалося та перспектив постановлення у справі вироку у найближчий час не вбачається. Після постановлення судом ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою істотно змінилися відносини між потерпілою та обвинуваченим, зокрема, як стало відомо від родичів потерпілої, остання не наполягає на утриманні ОСОБА_7 під вартою, при цьому враховує добровільне відшкодування родиною обвинуваченого спричиненої шкоди. Крім цього, відпав ризик впливу обвинуваченого на показання потерпілої, оскільки вона в порядку с.225 КПК України була допитана судом під час досудового слідства. Також, лише теоретичним припущенням є ризик впливу на свідків, оскільки прямих очевидців вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення немає. Посилання прокурора на те, що обвинувачений переховувався від органу слідства, захисник вважає надуманим, оскільки ОСОБА_7 був затриманий за місцем свого проживання через 55 хвилин з моменту поступлення заяви від матері потерпілої. Крім цього, причетність обвинуваченого до спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, відповідно до висунутого обвинувачення, виключається, так як згідно з висновком СМЕ такі утворилися в часі за 2-3 доби до моменту обстеження потерпілої. На підставі викладеного, просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на заставу.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник подане клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор та сторона потерпілої, кожен зокрема, у задоволенні клопотання захисника просили відмовити у зв`язку з безпідставністю. Зокрема, потерпіла заперечила істотну зміну відносин з обвинуваченим.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисника до задоволення не підлягає з огляду на такі обставини.

Ухвалою Любешівуського районного суду Волинської області від 08.02.2024 року ОСОБА_7 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07 квітня 2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні поданого захисником клопотання суд враховує конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Санкція ч. 3 ст.152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, та те, що докази у даному кримінальному провадженні не досліджені, не допитані свідки та обвинувачений, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Разом з тим, слід констатувати, що вказані ризики посилились у зв`язку з військовою агресією росії проти України, що обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, унеможливлюючи належний контроль зі сторони правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого. За таких обставин, суд дійшов висновку, що будь-який інший запобіжний захід не може запобігти вказаним ризикам, а обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання захисника про істотну зміну відносин між потерпілою та обвинуваченим.

Разом з тим, суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, слід зазначити, що даний ризик обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо тверджень захисника про відсутність ризику впливу на потерпілу та свідків, слід зауважити, що після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, обвинувачений дізнався про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких можуть підтверджувати його вину у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Оцінюючи можливість впливу на свідків та потрепілу, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, у разі задоволення судом такого клопотання.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений обізнаний як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, а тому суд вважає доведеною наявність даного ризику.

Між тим, окрім положень ст. 182, 183 КПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої застава має на меті не гарантування відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи в судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватися залежно від особи, про яку йдеться, з урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки до суду. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Можливість визначення розміру застави в якості альтернативи триманню під вартою оцінюється з врахуванням низки відповідних обставин, які можуть вказувати на існування ризиків, однак свідчать про такий їх незначний ступінь, який не може слугувати підставою для тримання під вартою.

Наразі стороною захисту не наведено обставин, які були б достатньою підставою для визначення розміру застави.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, тобто постановлення обвинувального вироку (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У даному випадку неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, обумовлюється об`єктивними причинами неможливості усунення негативного впливу ризиків неналежної поведінки обвинуваченого.

Оцінюючи потреби судового провадження по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочину, з огляду на обставини інкримінованого злочину та ступінь обґрунтованості інкримінованого обвинувачення, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

З огляду на вказане, клопотання захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 182, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 19.03.2024 року.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_9