СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

про продовження строку дії запобіжного заходу

16 липня 2024 року м.Снігурівка

справа №470/110/24

провадження № 1-кп/485/78/24

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Пильна Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 404, ч.2 ст. 352, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України,

установив:

Суть питання, що вирішується

15 липня 2024 року до суду від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого строком на 60 днів, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що на теперішній час не зменшились ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 . Вважає, що продовжують існувати такі ризики як: можливість обвинуваченого переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується. Обставинами, що доводять наявність вказаних ризиків на його думку є те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років. На даний час не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів у кримінальному провадженні, що свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України. Свідки ще не допитані судом, тому обвинувачений може незаконно впливати на них, з метою зміни ними своїх показань, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення. Дізнавшись від органу досудового розслідування про здобуті докази та обставини, які стали відомі йому у порядку ст.290 КПК України, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З урахуванням того, що ОСОБА_6 припинив вчиняти кримінальне правопорушення не з власної волі, а його дії припинені співробітниками правоохоронних органів, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу.

Позиції учасників провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав наведених у клопотанні, ризики на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, наполягав на зміні місця утримання обвинуваченого, а саме змінити ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розташована у місті Одеса.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, вважав, що цілодобовий домашній арешт є достатньою мірою забезпечення обвинуваченим процесуальних обовязків. Заперечував і щодо зміни місця тримання обвинуваченого, з урахуванням значної відстані між містами, так як він перебуває у місті Миколаєві. Зазначене ускладнить спілкування з його підзахисним, що буде порушенням прав на захист.

Обвинувачений у судовому засідання підтримав позицію свого захисника.

Встановлені обставини

З реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів долучених до клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України 20.11.2023. Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 22.11.2023 застосував щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 17.01.2024 продовжив щодо ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.02.2024 включно. Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 15.02.2024 продовжив щодо ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.03.2024 включно. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 11 березня 2024 року продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 травня 2024 року включно. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 09 квітня 2024 року продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2024 року включно. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 04 червня 2024 року продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 серпня 2024 року включно.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, досліджуються письмові докази, свідки та потерпілі ще не допитані. Завершити судовий розгляд на даній стадії неможливо.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

За приписами ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.177 КПК України визначено мету та підстави застосування запобіжних заходів.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке саме по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Водночас, зважаючи на положення ч.5 ст.9 КПК України, а саме, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), суд приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів і відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суспільний інтерес в даному конкретному випадку полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За правилами ч.5 ст.199 КПК України суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Суд вважає, що на теперішній час щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Підставами вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду є те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких є особливо тяжким злочином, за одне з яких передбачено довічне позбавлення волі, а тому усвідомлюючи невідворотність покарання може вживати заходів до уникнення останнього, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого характеру злочинів загальні правила призначення покарання згідно Кримінального кодексу України виключається. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім того, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом тривалий час, перебував на керівних посадах, а тому здобуті знання під час проходження служби може використати з метою власного переховування від органу досудового розслідування, та як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності.

Також суд погоджується, що продовжують існувати ризики, передбачені п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Дані ризики підтверджують тим, що допит свідків на даному етапі кримінального провадження не розпочато. Оцінюючи наявність цього ризику суд бере до уваги той факт, що кримінальне провадження перебуває на стадії розгляду, суду потрібно буде допитати свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. При оцінці існування цього ризику суд також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбачене ч. 4 ст. 404 КК України, яке припинено не з його власної волі, а співробітниками правоохоронних органів, а також маючи статус військовослужбовця, не є виключеним зі списків особового складу військової частини, рахується у розпорядженні командира військової частини, свідчить про існуючий факт недодержання ним покладених на нього обов`язків.

При цьому на думку суду, прокурором не доведено, що на цій стадії судового розгляду продовжують існувати такі ризики як знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування вже завершено.

Наявність міцних соціальних зв`язків, належне грошове забезпечення та дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують встановлені судом ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є вимушеною необхідністю, яка зумовлена забезпеченням виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які інкримінуються та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання на стадії досудового розслідування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на даному етапі провадження не зменшились.

За правилом п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Щодо тримання обвинуваченого на гауптвахті

Відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 22.11.2023 застосував щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в СІЗО.

Обвинувачений утримується в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор".

З урахуванням того, що кримінально-процесуальний закон не містить положень, які зобов`язують суд визначати установи для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, підстави для зміни обвинуваченому місця тримання відсутні.

Крім того, прокурор у поданому клопотанні не зазначив та у судовому засіданні не обгрунтував підстави для зміни обвинуваченому місця тримання.

Керуючись ст. 176-178,183,193,194,199,331,369,372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, тобто до 13 вересня 2024 року включно без визначення розміру застави.

В іншій частині клопотання відмовити. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ять днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", вручити іншим учасникам судового провадження.

Повна ухвала складена та оголошена 17 липня 2024 року об 11:00.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3