Справа № 359/1784/24
Провадження № 1-кс/359/360/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджено з прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0000494, внесеному до ЄРДР 18.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, про арешт майна вилученого під час обшуку,-

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000494 від 18 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. З ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.02.2024 близько 16 години 40 хвилин, за адресою: Київська1 область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Центральна, 20-А, при отриманні поштового відправлення з поштомату ТОВ «Нова Пошта» № 46565, було зупинено гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого було виявлено поштовий пакунок в середині якого знаходиться близько п`яти кілограмів психотропної порошкоподібної речовини схожої на амфетамін, яку останній зберігав з метою подальшого збуту.

18.02.2024 відомості про вказану подію внесено до Єдиного реєстру дс&удового розслідування за № 0000494 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 307 КК України.

18.02.2024 о 17 годині 10 хвилини за адресою: АДРЕСА_1 фактично затримано особу підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 у порядку ст. 208 КПК України.

У подальшому 18.02.2024 з 22 години 18 хвилини по 23 годину 26 хвилини у порядку ч. З ст. 233 КГЖ України слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 проведено обшук житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_7 , яке на праві приватної власті належить ОСОБА_8 .

В ході проведення обшуку вище вказаного житлового будинку у ванній кімнаті було виявлено та вилучено: поліетиленовий згорток у середині якого знаходиться речовина рослинного походження, коробку білого кольору в середині якої знаходиться речовина рослинного походження, та два паперових згортка в середині яких знаходяться речовина рослинного походження, які поміщено до спеціального пакету PSP 4197378; один дерев`яний пристрій для паління та один пластиковий пристрій для паління які запаковані до спеціального пакету INZ2109558.

Вилучені предмети відповідно до постанови слідчого визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. І ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володіння яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до ч. З ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Окрім цього, наявні достатні підстави вважати, що в разі не накладення арешту на майно та повернення його власникам, останні можуть приховати, пошкодити або знищити доказ, який свідчить про вчинення ними кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У випадку накладення арешту на майно орган досудового розслідування матиме реальну можливість повністю забезпечити збереження речових доказів.

Таким чином, з метою виконання органом досудового розслідування вимог ст. ст. 2, 9 КПК України щодо повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування кримінального правопорушення, а також для забезпечення прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень, у органу досудового розслідування виникла обґрунтована необхідність у накладені арешту на вищезазначене майно.

У судове засідання слідча не з`явилася, про час та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином. ЇЇ неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.

Відповідно ст.107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів не проводилася, оскільки учасники процесуальної дії про застосування фіксації не заявили.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ, обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Із змісту клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000494 від 18 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. З ст. 307 КК України.

18.02.2024 було вручення повідомлення про підозру гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

18.02.2024 з 22 години 18 хвилини по 23 годину 26 хвилини у порядку ч. З ст. 233 КГЖ України слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 проведено обшук житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_7 , яке на праві приватної власті належить ОСОБА_8

Вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

На підтвердження вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, гр. ОСОБА_8 слідчим не долучино жодних доказів.

Крім того, ОСОБА_8 навідь не була вручена підозра за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя вважає, що долучені до клопотання матеріали не доводять наявності обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна яке було вилучене в ході обшуку, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Клопотання органу досудового розслідування обґрунтовано необхідністю забезпечення збереження вказаних речових доказів, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, майно яке було вилучене в ході обшуку, на які орган досудового розслідування просить накласти арешт, не відповідають критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України.

Слідчим не надано доказів того, що вказані речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди чи містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження.

Доказів того, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слідчим, також, не надано.

Факт про визнання вище зазначений речей, речовими доказами не є підставою для накладення арешту.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає, що у клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Керуючись: ст. 170-173,376 КПК України, слідчий суддя,-

постановив :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджено з прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0000494, внесеному до ЄРДР 18.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, про арешт майна вилученого під час обшуку - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1