ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0004899 від 26.12.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше судимого:

- 12.12.2007 Мелітопольським м/с Запорізької області за ч.1 ст. 85 КК України, до покарання у вигляді штрафу 680 гривень;

- 21.05.2009 Мелітопольським м/с Запорізької області за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення на строк 5 років, на підставі ст. 75,76 КК України 3 роки іспитовий строк;

- 12.02.2010 Мелітопольським м/с Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

- 30.04.2014 Мелітопольським м/с Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

ЄУНСС №726/235/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/177/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.4 ст. 185 КК України

- 08.05.2019 Мелітопольським м/с Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України 2 роки іспитового строку;

- 09.04.2021 Мелітопольським м/с Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці:

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 березня 2024 року.

Цим вироком, ОСОБА_7 , - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишено міру запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту з 22:00 години до 06:00 години.

Зобов`язано ОСОБА_7 не залишати місце його постійного проживання по АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційних вимог.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 у своїх апеляційних скаргах, кожен окремо, наводять одні й ті ж обґрунтування своїх апеляційних вимог.

Зокрема вважають зазначене судове рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі ст. 409 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України), істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України).

Звертають увагу, що матеріали кримінального провадження містять відомості щодо перебування ОСОБА_7 на обліку у ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» із діагнозом розлади психіки та поведінки, внаслідок вживання опіоїдів (синдром залежності).

Проте, усі процесуальні документи у кримінальному провадженні щодо його участі у будь-яких слідчих діях підписувалися ОСОБА_7 без ознайомлення з ними. Жодного разу слідчим не було запропоновано участь захисника для надання юридичної допомоги.

При цьому, відповідно до ст. 52 КПК України забезпечення участі захисника є обов`язковим у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізовувати свої права.

Незважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження конкретної інформації про наявність у ОСОБА_7 хворобливого стану психіки внаслідок вживання психоактивних речовин, державним обвинувачем процесуальним керівником у кримінальному провадженні погоджено підозру без призначення і проведення експертного дослідження на предмет здатності ОСОБА_7 на момент інкримінованого йому злочину в повній мірі усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Більше того, з огляду на психічний стан обвинуваченого та будучи юридично необізнаним і нездатним оцінити ризики, ОСОБА_7 погодився на умови прокурора й у судовому засіданні відмовився від участі захисника в кримінальному провадженні та дослідження доказів у судовому засіданні.

При цьому вказують, що ОСОБА_7 будучи внутрішньо переміщеною особою, будучи вразливим психічно внаслідок цих обставин, на момент проведення досудового розслідування не міг в повній мірі усвідомлювати характер та наслідки слідчих дій, що проводилися за його участі та рішень, які приймалися ним за пропозицією прокурора та у подальшому у суді, як щодо відмови від дослідження зібраних слідством доказів та захисту.

За цих обставин відмова ОСОБА_7 від дослідження доказів у кримінальному провадженні, його ствердження про те, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення, порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України не могли бути сприйняті судом як об`єктивні, добровільні та істинні.

За наявності офіційних підтверджуючих хворобливий стан психіки документів, судом не було забезпечено участь у кримінальному провадженні захисника, що є обов`язковим у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізовувати свої права в силу ст. 52 КПК України.

Отже, судове провадження було фактично здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалене за наслідками такого розгляду рішення, підлягає безумовному скасуванню в силу приписів ст. 412 КПК України.

Прокурор ОСОБА_9 у своєму запереченні вважає, що згадані апеляційні скарги є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають, а визнання судом ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, відповідає вимогам чинного КПК України та ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, зібраних в ході досудового розслідування та досліджених в суді доказів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

15.12.2023 близько 18 год. 55 хв., ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Заводська, 7, у банкоматі АТ ПриватБанк знайшов іменну банківську карту ОСОБА_10 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), емітовану АТ ПриватБанк.

Після чого, 15.12.2023 о 19 год. 10 хв., ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні магазину Класік за адресою: м. Чернівці, вул. Заводська, 7, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на останню для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, діючи в умовах воєнного стану, який був введений із 05 години 30 хвилин, 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні строком на 30 діб та продовжений до цього часу, повторно, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи у користуванні раніше знайдену іменну банківську карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), емітовану АТ ПриватБанк, належну потерпілій ОСОБА_10 , без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, таємно викрав з вказаної платіжної карти кошти в сумі 844 гривні 43 копійки, розпорядившись коштами на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному магазині через POS-термінал, спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди в сумі 844 гривні 43 копійки.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Адвокат ОСОБА_6 повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та його підзахисним ОСОБА_7 , просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у них, скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені апелянтами у скарзі без задоволення, вважаючи їх безпідставними та не доведеними.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційних скарг сторони захисту й обвинуваченого, заслухавши доводи адвоката ОСОБА_6 та думку прокурора щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вироку Садгірського районного суду від 06 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 вбачається, що рішення ухвалено за правилами ч.3 ст. 349 КПК України.

Приписами ч.3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Застереження щодо застосування положень вказаної норми містять положення ч.2 ст. 394 КПК України, відповідно до яких судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Згідно дослідженого під час підготовки до апеляційного перегляду журналу судового засідання у вказаному провадженні від 06 березня 2024 року (т.2 а.п.37-38) та відеозапису до нього (т.2 а.п.36) встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, суть якого було оголошено в судовому засіданні, останньому була вручена, відповідно до приписів ст. 345 КПК України пам`ятка про його права та обов`язки, передбачені КПК України, з якими він ознайомився та вказав, що права йому зрозумілі в повному обсязі, погодився на допит та надав суду покази, які відповідають обставинам, вказаним в обвинувальному акті.

Судом першої інстанції належним чином було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки здійснення судового розгляду у спрощеному порядку.

Крім того, місцевий суд переконався у правильному розумінні та усвідомленні змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також встановлена відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

До того ж суд, розглядаючи провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, здійснив допит обвинуваченого ОСОБА_7 та дійшов висновку про винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначив відповідне покарання.

Будь-яких порушень щодо повідомлення чи роз`яснення прав обвинуваченого, а також щодо процедури застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Що стосується тверджень апелянтів, що стороною обвинувачення погоджено підозру без призначення і проведення експертного дослідження на предмет здатності ОСОБА_7 на момент інкримінованого йому злочину в повній мірі усвідомлювати свої дії і керувати ними, то вони є голослівними та невиправданими.

Оскільки, згідно висновку судово-психіатричного експерта №11 від 29.01.2024, який наявний у матеріалах кримінального провадження вбачається, що на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого, тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 а.п.69-70).

Окрім того, при отриманні ОСОБА_7 повідомлення про підозру, останньому була вручена також пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (т.1 а.п.44-49), у своїй заяві останній вказав, що із своїми правами ознайомлений, від послуг адвоката відмовляється, свою провину визнає у повному обсязі (т.1 а.п.50), що спростовує доводи апелянтів в тій частині, що слідчим не було запропоновано участь захисника для надання юридичної допомоги.

Попри це, в матеріалах справи та на відеозаписі судового засідання суду першої інстанції відсутні будь-які відомості, які б вказували, що обвинувачений ОСОБА_7 бажає мати захисника чи в даному кримінальному провадженні участь захисника, відповідно до положень ст. 52 КПК України, є обов`язковою, на чому акцентує увагу захисник у своїй апеляційній скарзі.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй Постанові від 22 квітня 2019 року (справа №213/1425/17, провадження №51-7003кмо18) прийшла до висновку, що у кримінальних провадженнях щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, самі собою факти перебування вказаних осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п.3 ч.2 ст. 52 КПК України. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо.

Таким чином, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 412, 415 КПК України, для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, як про те твердять апелянти.

Вирок суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання в апеляційних скаргах учасників кримінального провадження не оскаржується, а тому апеляційною інстанцією в цій частині не перевіряється.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли

перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись ч.2 ст. 376, 349, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 березня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3