Справа № 727/2730/24
Провадження № 1-кп/727/246/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі

Головуючого судді ОСОБА_1

Секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3

захисника в інтересах обвинуваченого Снігур СВ.

обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №№ 1,2 суду м. Чернівці кримінальне провадження за № 0000751 від 13.02.2024 року відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із загальною середньою освітою, офіційно не одруженого, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні дітей не має, військовослужбовця, солдата військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, - обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, - В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинувачений ОСОБА_4 в умовах дії на території України режиму воєнного стану, 13.02.2023р. о 19:03 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , всередині приміщення магазину «Бундес», реалізовуючи свій злочинний умисел що раптово виник на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, протиправно, умисно, з корисливих мотивів, із метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, під час наданого продавцем йому для огляду мисливського ножа марки «GB К-201», вартістю 312 грн. відкрито заволодів вказаним ножем та складним ножем, марки «Bear Grylls ЕЕ-7», вартістю 321 грн. 70 коп., після чого, із вказаними ножами, відкрито, тримаючи їх в руці втік із місця вчинення злочину, не реагуючи на зауваження продавця у невідомому напрямку; розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними, протиправними діями завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 633 грн. 70 коп.

Підстави доведеності винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в порядку вимог ст. 351 КПК України, свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив обставини, а саме, час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 13.02.2023р. о 19:03 год., він перебував всередині приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , та коли йому на його прохання продавець, потерпіла ОСОБА_6 принесла подивитися ножі - мисливський та складний ніж іноземного виробництва, в нього виник умисел на крадіжку і він відкрито, у присутності продавця став тікати з магазину, тримаючі в руці ножі та не реагував на крики зупинитися потерпілої. У вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати, надати можливість повернутися на війну, в лави ЗСУ.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, подала до суду письмову заяву, у якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі, зазначив, що претензій ні матеріального ні морального характеру, у зв`язку з відшкодуванням завданих збитків, до обвинуваченого вона не має. Покарання просили, відповідно призначити на розсуд суду, не суворе.

Прокурор та інші учасники кримінального провадження не заперечували проти проведення судового розгляду без участі представників потерпілої сторони.

У відповідності до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Суд, заслухавши думку прокурора, думку обвинуваченого і в його інтересах захисника, дійшов висновку, що судовий розгляд кримінальних проваджень можливо провести без участі потерпілої ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та беручи до уваги думку учасників процесу, які правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку ОСОБА_4 буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, заслухавши позицію сторін кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду справи, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу, не оспорюються.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Враховуючи викладене, з урахуванням викладеного вище в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України знайшло своє підтвердження; суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що кваліфікуючи ознаки, передбачені конкретним видом злочину, за своїм змістом та значенням пов`язано з положеннями Загальної частини КК, які визначають обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання та незалежно від того, чи відіграє певна сукупність обставин роль пом`якшуючої чи обтяжуючої обставини, що впливає на покарання, або роль кваліфікуючої ознаки злочину, сутність цієї сукупності обставин не змінюється. Вчинення грабежу в умовах воєнного стану законодавець врахував як чинник, який суттєво підвищує суспільну небезпеку будь-якої крадіжки, що обумовлює кваліфікацію вчиненого за відповідною частиною ст.186 КК України.

На це звернула увагу об`єднана палата Касаційного кримінального суду у справі №722/594/22 та дану справу було передано на розгляд ОП ККС, яка констатувала, що суд шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, однак не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх, тим самим спотворювати закріплену в них законодавчу мету.

Отже, з урахуванням змін, внесених законом №2117-IX, норма закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 186 КК, підлягає застосуванню у разі «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Судом установлено, що учасниками процесу, а саме стороною захисту кваліфікація вчинених обвинуваченим дій та кваліфікуючі ознаки не оспорюється.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України «Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжкого злочину, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого. Відповідно до ст.12 КК України вчинений обвинуваченим злочин є тяжким злочином.

Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину; визнання вини, відшкодування завданих збитків; відсутність претензій з боку потерпілої, цивільного позову по справі не заявлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом враховується при призначенні покарання і особа ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, перебуває у цивільному шлюбі, є військовослужбовцем перебуває на посаді солдата військової частини НОМЕР_1 , який за місцем служби характеризується задовільно; перебуває на обліку, у лікаря психіатра, та з 2019 року перебуває на обліку у лікаря нарколога за місцем проживання (а.с. 115-133 т.2). Окрім наведеного суд враховує молодий вік обвинуваченого, відсутність в м. Чернівці постійного зареєстрованого місця проживання.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №222 від 20.02.2024 року, згідно з яким ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі посттравматичного стресового розладу зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді вираженої емоційно-вольової нестійкості з аутоагресивними діями та інсомією, за своїм пснхічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ???На період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, ОСОБА_4 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а виявляв ознаки психічного захворювання, недоумства у формі посттравматичного стресового розладу зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді вираженої емоційно-вольової нестійкості з дутоагресивними діями та інсомнією (а.с.152-153).

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні дотримуватись вимог кримінального закону, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Водночас, вирішуючи питання про вид покарання судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, враховуючи характеризуючи дані особи обвинуваченого, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, наявність декількох обставин, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання, суд вважає, що покарання, рекомендоване сім років позбавлення волі, прокурором, є занадто суворим та буде нести надмірний тягар для обвинуваченого ОСОБА_4 , а його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, тому приходить до висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, передбаченої ч. 4 ст. 186 КК України, що істотно знижують ступень покарання. При цьому, суд підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_4 вимог ст. 76, 76 КК України не знаходить.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021. Конституційний Суд України від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив: «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності…Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

На думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Процесуальні витрати, відповідно до вимог ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Цивільного позову потерпілою ОСОБА_7 не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити обраним у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання тобто з 13.02.2024 року, як вбачається з протоколу його затримання.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому, з застосуванням ч.1 ст.. 69 КК України покарання за даною нормою закону у виді 3 (трьох) років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити обраним.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з дня його фактичного затримання тобто з 13 лютого 2024 року.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме:

- за постановою слідчого від 14.02.2024 року ДВД -диск із записами камер відео нагляду, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , магазин «Бундес» - залишити при матеріалах кримінального провадження (а.с.42).

- за постановою слідчого від 14.02.2024 року ніж з написом «Gerber», що запаковано до паперового конверту (квитанція №6202 від 28.02.2024 року) - повернути потерпілій ОСОБА_7 (а.с.67-69).

- за постановою слідчого від 14.02.2024 року куртку камуфляжну, що запакована до картонної коробки (квитанція №6201 від 28.02.2024 року); ніж металевий кухонний, який запаковано до паперового конверту; мобільний телефон «Huawei», який запаковано до сейф-пакету SUD 1126487, паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 , військовий квиток на ім?я ОСОБА_4 , що запаковані до паперового конверту, дві запальнички, навушники дротові, кусачки для нігтів, ключі, запаковані до паперового конверту і передані за відповідними розписками на зберігання цивільній дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_8 передати останній.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальні витрати на залучення експерта в загальному розмірі 1135,95 грн. (висновок експерта №СЕ-19/126-24/2330-ТВ від 28.02.2024 року (а.с.99-104).

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376 КПК України.

Вирок складений і підписаний в нарадчій кімнаті 27.05.2024 року.

Суддя ОСОБА_1