Справа №345/3666/23
Провадження № 1-о/345/1/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду заяву прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_3 про перегляд вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2023 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2023 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.03.2024 вирок залишено без змін.

На даний час прокурору стали відомі обставини, які не були відомі йому, суду першої інстанції та апеляційному суду на час розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 345 КК України.

15.04.2024 року Калуський РВЦ ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» звернувся до суду з поданням про звільнення від покарання, так як засуджений ОСОБА_8 подав довідку №069629 від 10.09.2019 про встановлення останньому другої групи інвалідності та посвідчення особи з інвалідністю.

Однак, ні до Калуського міськрайонного суду, ні до апеляційного суду такої довідки ні обвинуваченим, ні захисником подано не було і при встановленні анкетних даних про групу інвалідності не вказував.

Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої та другої групи. Таким чином, до ОСОБА_8 не слід було застосовувати таке покарання як обмеження волі, однак суди не знаючи обставин, встановлених прокурором прийняли рішення без перевірки та з`ясування вказаних обставин.

А тому, прокурор просить суд ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання один рік позбавлення волі.

Прокурор у судовому засіданні заяву про перегляд вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2023 року за нововиявленими обставинами та призначити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі на 1 рік.

Представник потерпілого, захисник ОСОБА_6 , підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити та призначити покарання один рік позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засідання просив заяву задовольнити та призначити більш суворе покарання, ніж просив прокурор.

Захисник ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_5 , зазначив, що його підзахисним до судового засідання частково відшкодована завдана моральна шкода в сумі 20 000 грн., що підтверджується квитанцією про переказ готівки на адресу проживання потерпілого, також ОСОБА_8 є інвалідом другої групи, а тому просить врахувати зазначені обставини при призначенні покарання.

ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що після розгляду даного кримінального провадження він обдумавши вчинене, визнає себе повністю винним, розкаявся у вчиненому. Потерпілим в порядку цивільного судочинства поданий позов про відшкодування 150 000 грн. моральної шкоди, який на даний час перебуває на розгляду у суді, з яких 20 000 грн. ним частково відшкодовано, а решту суми певними частинами буде виплачувати.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Так, вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2023 року ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.03.2024 вирок залишено без змін.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами, з поміж іншого, визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Тобто, нововиявленими обставинами є викладені у відповідній заяві юридичні факти, які знаходяться в безпосередньому зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі, спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у судовому рішенні, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі, чи не могли бути відомі на той час, суду та слідчим органам.

Обов`язковою умовою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування судового рішення, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України, за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно ч.4 ст.466 КПК України, суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.

В ході здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі досліджених доказів, суд прийшов до висновку про наявність нововиявлених обставин, які не були відомі Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області на час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 при ухваленні вироку за ч. 2 ст.345 КК України відносно нього 28.09.2023. Зокрема, що ОСОБА_8 встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою №069629 від 10.09.2019 року та посвідчення особи з інвалідністю (а.с.3-4).

Таким чином, суд вважає за необхідне вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2023 року скасувати в частині призначення покарання, ухваливши в цій частині новий вирок відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України, вважаючи його вину у даному кримінальному правопорушенні повністю доведеною, оскільки він вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків .

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, особу обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшує покарання, суд визнає визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, часткове відшкодування завданої шкоди (а.с.35-36).

Обтяжуючих обставин суд не вбачає.

Крім того, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не числиться, а також на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та є інвалідом другої групи.

З урахування викладеного, приймаючи до уваги вищенаведені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного, враховуючі відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи доводи учасників процесу, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.345 КК України один рік позбавлення волі із застосуванням при цьому строку для випробування на підставі ст.ст.75, 76 КК України, вважаючи таке покарання найбільш прийнятним та розумним по відношенню до обвинуваченого, при цьому не намагаючись недооцінити наслідки, що невідворотно настали від неправомірних дій останнього, однак ставлячи на меті не лише кару, а й намагання одночасно забезпечити досягнення виправлення обвинуваченого, запобігти вчиненню ним чи іншими особами нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про перегляд вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.04.2024 року за нововиявленими обставинами задовольнити.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2023 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання з підстав п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 КК України та призначити йому покарання - один рік позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

СУДДЯ: