Справа № 1-кп/593/63/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"25" березня 2024 р.

у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю:

Прокурора - ОСОБА_3

Потерпілої - ОСОБА_4

Обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області кримінальне провадження №-0000012 від 02 січня 2024 року про обвинувачення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козлів Козівського району Тернопільської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , не працюючого, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, утриманців немає, не є особою з інвалідністю, депутатом не обирався, раніше судимого,- востаннє вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року за ч.1 ст. 126-1 КК України до 150 годин громадських робіт, покарання відбуте повністю станом на 06 вересня 2023 року, - за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Відбувши згадане покарання, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та, діючи всупереч вимогам ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у період часу з 02 травня 2023 року по 02 січня 2024 року, перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняв домашнє насильство психологічного характеру над своєю співмешканкою ОСОБА_4 , що виражалось у словесних образах та нецензурних висловлюваннях. Вказані дії ОСОБА_5 , призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя його співмешканки - ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_5 будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 09.03.2023 у справі № 3/593/177/23, 02 травня 2023 року о 21 год 00 хв, перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_4 , а саме - виражався у її сторону нецензурними словами та чинив психологічний тиск.

За вищевказаним фактом постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 08.05.2023 у справі № 3/593/290/2023 ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт.

ОСОБА_5 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, 14 травня 2023 року о 16 год 00 хв, перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно співмешканки ОСОБА_4 , а саме - висловлювався в її адресу нецензурними словами.

За вищевказаним фактом постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 23.05.2023 у справі № 3/593/325/2023 ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 40 (сорока) годин громадських робіт.

Незважаючи на те, що Бережанським районним судом Тернопільської області ОСОБА_5 упродовж року притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та двічі до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, останній на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 .

Зокрема, продовжуючи свою протиправну злочинну діяльність 02 січня 2024 року, близько 17 год 00 хв, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи у встановленому кримінальним законом порядку непогашену судимість, а також прямий умисел на заподіяння психологічного страждання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинив психологічне насильство над своєю співмешканкою ОСОБА_4 , а саме - висловлювався в її сторону нецензурними словами.

Унаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_4 завдано психологічних страждань, що призвело до розладів її здоров`я, погіршення якості її життя, що виразилось у втраті повноцінного сну та відпочинку, зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги та негативних переживаннях.

Такі дії ОСОБА_5 досудовим слідством кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_4 .

01 березня 2024 року в м.Підгайці Тернопільської області між підозрюваним ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні укладено угоду про примирення.

Згідно із умовами угоди, потерпіла ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст.126-1 КК України. За текстом угоди сторони виклали фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як зазначено у обвинувальному акті та вказано вище. Згідно з угодою підозрюваний також повністю визнав свою вину у зазначеному діянні, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення з врахуванням беззастережного визнання ним своєї винуватості у його вчиненні й сторони погодилися на покарання підозрюваному у виді громадських робіт терміном 240 (двісті сорок) годин.

В угоді про примирення також передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також отримана згода підозрюваного ОСОБА_5 на призначення узгодженого сторонами угоди про примирення покарання.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні не має заперечень щодо затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілою та підозрюваним; поряд з цим просив суд, при призначенні обвинуваченому визначеного угодою про примирення покарання, покласти на нього, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, обмежувальний захід, який застосовується до осіб, які вчинили домашнє насильство, - направлення для проходження програми для кривдників.

У підготовчому засіданні суду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю, не оспорює та визнає всі без винятку обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований до нього в результаті затвердження угоди про примирення та просить затвердити вказану угоду про примирення від 01 березня 2024 року й призначити йому узгоджену міру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до укладеної угоди зобов`язання і дає свою згоду на призначення йому покарання, яке визначене у згаданій угоді про примирення. Поряд з цим, фактично повідомив суд, що не зможе виконати обмежувальний захід, який застосовується до осіб, які вчинили домашнє насильство, - направлення для проходження програми для кривдників, про який клопотав перед судом прокурор, оскільки немає коштів для поїздки до місця проходження такої програми.

Потерпіла ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтвердила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду, дає свою згоду на призначення обвинуваченому покарання, яке визначене в угоді про примирення. Також, підтвердила повідомлену обвинуваченим інформацію про фактичну відсутність коштів для поїздки до місця проходження програми, про яку клопотав прокурор, як про обмежувальний захід, який застосовується до осіб, які вчинили домашнє насильство, для покладення його на обвинуваченого при призначенні покарання за згаданою угодою про примирення; й тим самим фактично не погодилася із клопотанням прокурора у покладенні на обвинуваченого згаданого обов`язку, який не є передбаченим умовами згаданої угоди про примирення.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Укладена угода між сторонами відповідає вимогам закону. Сторонами угоди є обвинувачений і потерпіла у цьому кримінальному провадженні.

Злочин, передбачений ст. 126-1 КК України у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Суд вважає, що узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених Загальною та Особливою частинами Кримінального Кодексу України.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Також суд враховує особу обвинуваченого, його вік, задовільну характеристику за місцем проживання, а також позицію потерпілої, яка претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не заявила. Поряд з цим, суд приймає д уваги обтяжуючу відповідальність обвинуваченого обставину, - те що він є раніше судимим за ст. 126-1 КК України.

З огляду на такі фактичні обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, є можливим без ізоляції обвинуваченого від суспільства й визначене сторонами угоди покарання у виді громадських робіт є обґрунтованим і таким, що відповідає санкції ст. 126-1 КК України, як і розмір (строк) такого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження даної угоди про примирення та призначення обвинуваченому ОСОБА_5 за інкримінованим йому у цьому кримінальному провадженні кримінальним правопорушенням, покарання, узгоджене в такій угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення, укладеної в м.Бережани Тернопільської області 01 березня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №- 0000012 від 02 січня 2024 року між потерпілою ОСОБА_4 з однієї сторони та з іншої сторони підозрюваним ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК та КК України, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження вказаної угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним у судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_5 , за обставин, вказаних у обвинувальному акті, діючи умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_4 а тому його дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство.

За вчинення такого кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення від 01 березня 2024 року у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Щодо клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, суд зазначає таке.

Положеннями п.5 ч.1 статті 91-1 КК України визначено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, зокрема - направлення для проходження програми для кривдників.

Як встановлено у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_4 фактично не підтримала таке клопотання сторони обвинувачення.

У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_5 , також фактично заперечив проти задоволення такого клопотання прокурора, пославшись на свою фінансову неспроможність його відбуття, оскільки проходження такої програми потребує від нього неодноразових поїздок до іншого населеного пункту, на що у обвинуваченого немає грошових коштів.

Суд констатує, що у згаданій угоді про примирення, потерпіла не висувала вимоги, передбаченої п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України і така умова угоди не погоджена сторонами такої угоди.

У свою чергу, прокурор не є стороною такої угоди і стороною обвинувачення у судовому засіданні не повідомлено жодних відомостей, як б свідчили про необхідність, саме в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язку, передбаченого п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України.

А тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора щодо покладення цим вироком суду на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, пробачених п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України.

Щодо вжитого стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, суд зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1-4 ч.5 ст. 194 КК України, терміном на 2 місяці.

На даний час строк дії такого запобіжного заходу не закінчився, прокурор клопотав про продовження його дії до набрання вироком законної сили, потерпіла та обвинувачений щодо задоволення такого клопотання прокурора не заперечили.

Про інші, вжиті заходи кримінального забезпечення суду не повідомлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 01 березня 2024 року укладену в м.Підгайці Тернопільської області між підозрюваним ОСОБА_5 з однієї сторони та потерпілою ОСОБА_4 з другої сторони у кримінальному провадженні, внесеному 02 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №-0000012.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України й призначити йому за це узгоджене сторонами угоди про примирення від 01 березня 2024 року покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

До набрання цим вироком законної сили, запобіжний захід обраний ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання із покладеними обов`язками: не відлучатися із АДРЕСА_2 без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати за першим викликом суду, - залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Обвинуваченому також роз`яснюється його право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської ОСОБА_1