Справа № 537/1757/20
Провадження №1-кп/524/93/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Автозаводського районного суду в м. Кременчуці кримінальне провадження №0000277 від 18.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч . 2 ст. 194, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч . 2 ст. 194, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України.

Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності згідно зі ст.49 КК України, посилаючись на те, що на даний час сплинули строки давності, визначені ст.49 КК України, за обвинуваченням за ч.1 ст.309 КК України , а тому на підставі викладеного він просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, яке повністю підтримав обвинувачений. Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту , оскільки строки давності, визначені ст.49 КК України минули .

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено метамфетамін , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України , за таких обставин.

ОСОБА_4 діючи умисно в невстановлений слідством час та у не встановленому місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, яку зберігаючи при собі незаконно переніс до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 02.04.2020 року у ході проведення санкціонованого обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: шість зіп-пакетів з кристалічною речовиною світло-жовтого кольору, що згідно з висновком експерта №838 від 15.04.2020 надані на дослідження кристалічні речовини світло-жовтого кольору містять метамфетамін. Метамфетамін віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Маса метамфетаміну (в перерахунку на метамфетамін основу) становить 1,4291 г., які останній незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не визнав, заявив, що йому зрозумілі роз`яснені судом наслідки звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України, його позиція добровільна та він наполягає на цьому, він не бажає скористатися правом на судове провадження в загальному порядку, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, просить задовольнити клопотання.

Таким чином, зважаючи на думку обвинуваченого та роз`яснені йому наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, заслухавши захисника, який підтримав заявлене клопотання, прокурора який не заперечував проти задоволення внесеного клопотання, дослідивши надані на підтвердження клопотання докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вимогами п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (у редакції станом на 20.04.2020 року) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст.12 КК України (у редакції, чинній на день розгляду клопотання) визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з п.п.2 ч.1 ст.49 КК України (у редакції станом на 20.04.2020 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п.п.2 ч.1 ст.49 КК України (у редакції, чинній на день розгляду клопотання) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду (ч.2 ст.49 КК України).

Крім того, згідно з правою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №455/229/17, дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч.8 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення на підставі ст.49 КК України кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання вказаною особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення (відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 21.12.2021 року у справі №759/8429/18).

Судом встановлено, що:

- клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності відповідає вимогам ч.4 ст.286 КПК України, клопотання повністю підтримується обвинуваченим, його позиція добровільна та в такий спосіб він реалізує свої процесуальні права;

- згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 вчинив низку кримінальних правопорушень одне з яких передбачено ч.1 ст.309 КК України, яке є кримінальним проступком, його дії кваліфіковано вірно ;

- обвинувачений ОСОБА_4 згідно з висунутим обвинуваченням вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, 02.04.2020 року, а тому строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, закінчився 02.04.2023 року.

Таким чином, зважаючи на всі встановлені обставини, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.44, п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ч.4 ст.286, ч.3 ст.288, ст.ст.369-372, 376, 392 КПК України, на підставі ст.ст.44, 49 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, - закрити.

Речові докази : 6 зіппакетів полімерних розміром 30х60, в яких знаходиться речовина порошкоподібна, кристалічна світло-жовтого кольору, психотропна речовина метамфетамін масою 1.4291г, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів при СУ ГУНП в Полтавській області знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського Апеляційного суду суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Автозаводського районного суду

м. Кременчука ОСОБА_6