Провадження № 1-кс/686/49/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 21.04.2023 р. ОСОБА_4 отримав лист слідчого від 30.03.2023 р. №676зкп/14-3-01242/2023 про відмову у внесенні його заяви до ЄРДР, з чим він погодитись не може, тому, просить зобов`язати слідчого внести його заяву-повідомлення про злочин до ЄРДР.

Скаржник ОСОБА_4 та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились, що не є перешкодою для розгляду справи.

Представник скаржника ОСОБА_3 в судовому засіданні відмовилась від надання додаткових пояснень по суті справи, однак, підтримала вимоги, викладені у скарзі.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що 27.03.2023 р. до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому, надійшла скерована із Хмельницької обласної прокуратури адресована Президенту України заява ОСОБА_4 , в якій останній зазначав, що це «заява-скарга на членів судово-психіатричної експертизи №94 Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні м.Львів, в особі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та суддів Кам`янець-Подільського міськрайсуду Драч, Бориславський, Воєвідко, Савчук (по к/c №9/4146). Зокрема, у заяві йшлось про те, що 29.05.2013 р. ОСОБА_4 , всупереч законодавству України, примусово етапували та вдруге помістили у Львівську психіатричну лікарню. Першу психіатричну експертизу ОСОБА_4 проходив у психіатричній лікарні №1 с.Скаржинці Хмельницької області, відповідно до акту №301, було визнано, що ОСОБА_4 перебував у стані афекту під час затримання двох злочинців, які напали на його родину о 03 год. ночі 09.07.2012 року, внаслідок чого один злочинець помер. Від примусового повторного поміщення у Львівську психкатівню ОСОБА_4 відмовився разом з проходженням другої психіатричної експертизи у м.Львів, і його з м.Львів етапували назад, оскільки ОСОБА_4 пояснив, що він подав апеляційну скаргу, в порядку КПК України, про скасування ухвали про призначення йому повторного примусового психіатричного обстеження. Після чого, ОСОБА_4 вказані судді призначили третю психіатричну експертизу, знову у м.Львів, ОСОБА_4 знову подав апеляцію на призначену йому третю психіатричну експертизу, але на цей раз, під час апеляційного оскарження ухвали про призначення йому третьої експертизи та відмови останнього від проведення третьої експертизи, ОСОБА_4 , без його на те згоди, піддали незаконному обстеженню та незаконним дослідам, ін`єкціям та незаконному триманні (понад 30 діб) у психіатричній лікарні м.Львова. Також, заяві ОСОБА_4 йдеться про те, що зазначені члени судово-психіатричної експертизи виконували замовлення головуючого по к/с №9/4146 судді Драча та голови суду ОСОБА_11 , останній колишній працівник м.Львів, а отже останні, використовуючи свої зв`язки, службове становище, зловживаючи владою та займаними посадами, двічі призначивши ОСОБА_4 обстеження та лікування саме у психлікарні м.Львів, не взяли до уваги вищевказану експертизу №301 психлікарні №1 Хмельницької області, вступили у злочинну змову, фальсифікуючи матеріли справи та експертизу №94, що ОСОБА_4 начебто не перебував у стані афекту під час скоєння злочину, в якому ОСОБА_4 не зізнався та який не скоював. У висновку психіатричної експертизи №94 зазначили про те, що рідні ОСОБА_4 дали покази, що не відповідає дійсності, оскільки його рідні не давали жодних показів та не є свідками по справі; зазначили, що з ОСОБА_4 проводили тести та обстеження, що не відповідає дійсності та є незаконним, оскільки останній відмовився письмово від будь-яких обстежень та лікування. Вказані члени судово-психіатричної експертизи винесли завідомо неправдивий висновок експертизи №94 про осудність ОСОБА_4 та не перебування його у стані афекту, всупереч експертизі №301 психлікарні №1, не дивлячись на те, що не мали права давати остаточний висновок щодо його стану, чим порушили ст.101 КПК України, ст.ст.364, 365, 383, 384 КК України. Тому, з посиланням на ст.ст.214, 216, 154 КПК України, ст.ст. 364, 365, 151, 142, 141, 384, 383, 336, 336-1 КК України, ст.ст.28, 29, 21, 19, 8 Конституції України, Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, ОСОБА_4 в означеній заяві-скарзі наполягав на необхідності: доручити ВККСУ, ДБР, НАБУ, ВРП, ГПУ порушити проти вказаних осіб дисциплінарні та кримінальні провадження, з відстороненням їх від займаних посад та з притягненням до кримінальної відповідальності, а також провести перевірку їх статків щодо відповідності доходів їх деклараціям; зобов`язати вказаних осіб не ухилятись від військової мобілізації та виконати почесний обов`язок - захищати батьківщину Україну під час війни. Також, у заяві ОСОБА_4 зазначив, що всі вищевказані злочинні дії посадовців «кришують»: слідчі ДБР (м.Хмельницький) ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які не проводять жодних слідчих дій, не визнають ОСОБА_4 потерпілим, не збирають та не долучають наявні у останнього речові докази, не проводять допит ОСОБА_4 , не допускають його адвоката, не надсилають йому будь-які процесуальні документи, щоб він не міг їх оскаржити, не виконують рішення суду, а лише безпідставно закривають кримінальні провадження проти злочинців-посадовців, а тому, вищевказаних слідчих ДБР також слід відсторонити від займаних посад, з притягненням до кримінальної відповідальності та з перевіркою їх статків щодо відповідності доходам та деклараціям, на підставі ст.ст.364, 365, 366, 382, 374 КК України; члени ВККСУ ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , керівник апарату Апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_25 , слідчий прокуратури Хмельницької області ОСОБА_26 , заступник голови ВРП ОСОБА_27 , яких також слід притягнути до кримінальної відповідальності, з порушенням проти останніх кримінальних проваджень і з відстороненням від займаних посад, в порядку ст.ст.154, 214, 216 КПК України, ст.ст.364, 365, 374, 375, 397, 398 КК України.»

За результатом розгляду зазначеної заяви-скарги ОСОБА_4 , яка була зареєстрована в ТУ ДБР у місті Хмельницькому 27.03.2023 р. за №676зкп, ОСОБА_4 було скеровано лист №676зкп/14-3-1242/2023 від 30.03.2023 р., в якому зазначено, що перевірено доводи, викладені у вказаній заяві ОСОБА_4 , водночас об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відтак, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у заяві ОСОБА_4 викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідними статтями Кримінального кодексу України. Аргументи, висловлені ОСОБА_4 у його заяві, про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 141, 142, 151, 336, 336-1, 364, 365, 366, 374, 375, 382, 383, 384, 397, 398 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_4 : із самим фактом призначення в рамках кримінального провадження повторної судової психіатричної експертизи; зі змістом наданого, за результатом проведення вказаного дослідження, висновку експертів; з порядком та обсягом здійснення слідчими ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, досудових розслідувань у різних кримінальних провадженнях. Однак, викладені у заяві ОСОБА_4 обставини, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, оскільки досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення процесуальних дій, зміст та порядок здійснення яких не задовольняє когось із учасників кримінального провадження. До того ж, процесуальна діяльність слідчих, в межах їх посадової дискреції, не може бути підставою для їх кримінального переслідування. Порядок оскарження у рамках кримінального провадження процесуальних дій та рішень слідчого, у випадку незгоди з ними, визначений кримінально-процесуальним кодексом.

Враховуючи, що ОСОБА_4 в своїй заяві також ініціював питання притягнення до кримінальної відповідальності суддів Кам`янець-Подальського міськрайонного суду Хмельницької області, тому, при розгляді скарги слідчий суддя також враховує положення ст.129 Конституції України, згідно з яким, суддя, при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст.126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб. При цьому слід зазначити, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання; втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судові рішення та процесуальні дії суду при розгляді цивільної, кримінальної, адміністративної справи, можуть бути переглянути виключно у порядку та на підставах визначених відповідним процесуальним законом.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі КРЄС) (пункти 5, 57, 59) щодо якості судових рішень закріплено базовий принцип, відповідно до якого оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом. Цей принцип є ключовим наслідком конституційної гарантії незалежності суддів, яка розглядається як одна із основних характеристик верховенства права в демократичному суспільстві.

КРЄС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Держави повинні гарантувати відповідність їхніх національних процедур вимогам, викладеним у рішеннях зазначеного Суду.

КРЄС підкреслює, що будь-який метод оцінювання якості судових рішень не повинен втручатися у незалежність як судової влади у цілому, так і окремих суддів.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року №7-р/2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України. Ця обставина свідчить про те, що в силу неконституційності складу злочину «Постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови», ідентифікувати склад даного злочину не вбачається за можливе, що виключає кримінальне переслідування.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_4 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя