Провадження №11-кп/801/114/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , в інтересах потерпілого ОСОБА_11 та прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2022, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень, моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень та витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 в частині позовних вимог до ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів.

встановив:

10.06.2019 року протягом денної пори доби на території огородженої металевим парканом земельної ділянки, належної батькові обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , перебували громадяни ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Вказані особи, за усною домовленістю із ОСОБА_8 , виконували роботи з розчищення даної земельної ділянки, в тому числі спалювали побутове та будівельне сміття.

Орієнтовно о 19.00 год. того ж дня до вказаної земельної ділянки зі сторони металевого паркану підійшов ОСОБА_11 , який повідомив громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те, що дим від спалювання будівельного сміття прямує в сторону розташованих неподалік житлових будинків та створює незручності їх мешканцям. В подальшому ОСОБА_11 у категоричній формі висунув вимогу загасити багаття, однак вказані особи не відреагували на неї так, як того бажав ОСОБА_11 , оскільки продовжували виконувати раніше отримані ними вказівки власника земельної ділянки та відповідно на той час їх роботодавця ОСОБА_8 .

Після того, як ОСОБА_11 пішов з місця події, на територію даної земельної ділянки приїхали ОСОБА_8 та його зять ОСОБА_9 , яким працівники розповіли про виниклий словесний конфлікт із невідомою їм на той час особою з приводу спалювання сміття.

В подальшому, близько 20.20 год. 10.06.2019, ОСОБА_11 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою повторного висунення вимоги про припинення спалювання сміття, приїхали на велосипедах до вказаної земельної ділянки зі сторони в`їзних воріт.

Коли ОСОБА_11 підійшов до воріт металевої огорожі навколо вказаної земельної ділянки, йому назустріч вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким працівники вказали на ОСОБА_11 як на особу, яка раніше вже приходила та висувала відповідні претензії з приводу диму від спалювання будівельного сміття. ОСОБА_11 , наблизившись до воріт, повторно висунув вимогу про припинення спалювання будівельного сміття уже безпосередньо ОСОБА_8 .

В подальшому між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якого у останнього виник умисел на нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 почав штовхати, а потім наносити удари по обличчю ОСОБА_11 кулаками обох рук, з яких кілька разів влучив по обличчю потерпілого. Незважаючи на це, ОСОБА_8 продовжив наносити удари руками та ногами потерпілому в район його тулуба та ніг.

ОСОБА_9 в цей час підійшов до конфліктуючих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 й почав вчиняти дії, спрямовані на припинення конфлікту, зокрема намагався їх розвести, ставши між ними, а потім витіснив ОСОБА_11 за межі території земельної ділянки та разом із ОСОБА_8 причинили ворота.

В подальшому ОСОБА_11 повернувся до свого сина, який залишався за воротами біля велосипедів, після чого вони на велосипедах швидко поїхали з місця події.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин волосяної частини голови, забою поперекового відділу хребта, травматичного артриту лівого скронево-нижнього-щелепового суглобу, які згідно висновку експерта №786/787 від 25.07.2019 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_17 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким:

- ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08.11.2019 по 19.12.2019, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29.10.2019 по 01.11.2019, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й поведінка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свідчать що їх дії, які супроводжувались насильством над потерпілим в присутності дитини, були зумовлені не особистою неприязню до потерпілого, а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, бажанні самоствердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам.

Крім того, потерпілий неодноразово, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, повідомляв, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 він раніше ніколи не зустрічав, зі скаргами до території, яка належить сім`ї обвинуваченого не раніше не ходив.

На думку прокурора, показання обвинувачених, що ОСОБА_9 участі у бійці не брав, а навпаки намагався її припинити є не що іншим, як стратегія захисту - намагання приховати спільний з ОСОБА_8 умисел на вчинення хуліганських дій з метою уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності.

Показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 містять суттєві суперечності із показаннями свідків, які буди неподалік місця події, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 а також іншими письмовими доказаним та показаннями потерпілого.

Показання потерпілого підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заява при вчинене кримінальне правопорушення від 10.06.2019; протоколом огляду місця події від 10.06.2019, протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 09.08.2019 та 15.08.2019, протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2019, висновком експерта №786/787, які є належними та допустимими та повністю узгоджуються з показаннями потерпілого.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2022 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити їм покарання у виді 3 років позбавлення волі. Цивільний позов задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду в сумі 10000грн., моральну шкоду в сумі 200000грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000грн.

В своїй апеляційній скарзі адвокат наводить аналогічні мотиви, що і прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки строк притягнення ОСОБА_8 до відповідальності сплинув, відповідно до часу вчинення злочину вказаного у оскаржуваному вироку.

Клопотання обґрунтовує тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України відноситься до нетяжких злочинів, з моменту вчинення кримінального правопорушення на сьогоднішній день минуло п`ять років, вирок щодо ОСОБА_8 законної сили не набув. Крім того, ОСОБА_19 потерпілму ОСОБА_11 відшкодовано завдану шкоду

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_20 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки строк притягнення ОСОБА_9 до відповідальності сплинув, відповідно до часу вчинення злочину вказаного у оскаржуваному вироку.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 смт. 296 КК України є нетяжким, з моменту події та реєстрації кримінального провадження пройшло більше п`яти років, а вирок щодо ОСОБА_9 не набув законної сили. Також вказує, що шкода потерпілому ОСОБА_11 відшкодована.

Крім того, у клопотанні адвокат ОСОБА_20 просить розглядати заявлене клопотання у його відсутність.

Заслухавши доповідь головуючого судді , думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих, не заперечував проти заявлених клопотань сторони захисту; думку обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 , які заперечили щодо апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, підтримали клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, просили задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 КК України та п.п. 2,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло понад 5 років - у разі вчинення нетяжкого .

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже,суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 10.06.2019 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами.

Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад 5 років з дня вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Протягом цього строку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не вчинили нового кримінального правопорушення та не ухилялись від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року, у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч. 1 - 3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині застосування судом ст.49 КК України, а обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження -закриттю.

Згідно положень п. 13 ч. 1 ст. 368, п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 374 КПК питання щодо процесуальних витрат вирішується судом при ухваленні вироку.

Кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості стягнення судових витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито.

Крім того, відповідно до положень ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, однак дані положення є загальними, і вони не спростовують вимоги ст. 124 даного Кодексу.

Вказана правова позиція узгоджується з ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 березня 2021 року, яка винесена у справі №592/10225/19.

Отже, враховуючи, що колегія суддів закриває кримінальне провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, вважаю, що процесуальні витрати на залучення експертів слід компенсувати за рахунок держави.

Щодо речових доказів, апеляційний суд звертає увагу та таке.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (в тому числі й ухвали про закриття провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності). При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, конфіскується, крім того, яке повертається власнику (законному володільцю).

Як видно з матеріалів справи, речовими доказами є золоте кільце та срібний ланцюжок, власником яких є ОСОБА_11 , і цей факт не заперечується й ніким із учасників кримінального провадження.

Згадані металеві предмети визнано речовими доказами, про що прийнято слідчим постанову.

За таких обставин, зазначені речові докази, а саме золоте кільце та срібний ланцюжок, підлягають поверненню в повному обсязі їх власнику потерпілому ОСОБА_11 .

Керуючись ст.404,405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_17 , - задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2022 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_20 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0001292 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - закрити на підставі ст.49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: золоте кільце та срібний ланцюжок, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_11 залишити ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4