cправа №947/2026/24
провадження №1-кс/947/5631/24
У Х В А Л А

29 квітня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

за участю: ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування якої зокрема зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України. Вказане кримінальне провадження відкрито на підставі його заяви через проведення співробітниками НП України на СБ України обшуку за місцем здійснення ним індивідуальної адвокатської діяльності всупереч наявним вивіскам у займаних ним приміщеннях, всупереч вимогам ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без відповідного дозволу, наданого ухвалою суду з порушенням вимог КПК України.

Вказував, що на момент відкриття кримінального провадження його не було визнано потерпілим, а тому 26.02.2024 ним на адресу слідчого було подано заяву про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, надання пам`ятки потерпілого.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 27.02.2024 р. у задоволені його заяви (клопотання) було відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.03.2024 р. у справі №947/2026/24 скаргу було задоволено частково, скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 27.02.2024 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

28.03.2024 р. на адресу слідчого було направлено відповідну заяву про виконання ухвали слідчого судді від 20.03.2024 р. та проханням повторно розглянути подану заяву про визнання потерпілим, про що винести відповідну постанову.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 29.03.2024 року було повторно розглянуто заяву про визнання потерпілим та прийнято рішення про відмову в його задоволенні. Мотивами прийняття слідчим постанови від 29.03.2024 р. є те, що ОСОБА_3 не зазначено у чому виразилась конкретна завдана йому моральна, фізична або майнова шкода, та у якому розмірі. Також, з урахуванням, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази та документи щодо завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди, що давало би підстави визнати його потерпілим.

Стверджував, що з вказаною постановою не погоджується, оскільки вона була прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не є мотивованими, а тому вона підлягає скасуванню.

Наголошував, що відповідно до п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України, постанова, крім змісту обставин, які є підставами для її прийняття, має містити мотиви її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Проте, оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована. Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні його як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Крім того, слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння йому певної шкоди, не проведено його допит, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких він вважає, що кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

Тобто, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто його заяву від 26.02.2024 р., а тому, дії слідчого не відповідають вимогам КПК України, зокрема ст.110 цього Кодексу.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.303 308 КПК України, просив слідчого суддю: 1) скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 29.03.2024 р. про відмову у визнанні потерпілим; 2) зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 , та/або інших слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023 р. повторно розглянути заяву щодо залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження №0000969 від 15.12.2023 р. як потерпілого, та за результатами розгляду винести мотивовану постанову, копію якої вручити заінтересованим особам в порядку та в строки визначені КПК України.

В судовому засіданні заявник підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

В судове засідання слідчий не з`явився, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомили. Заперечення на скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Висновки слідчого судді.

Заслухавши доводи заявника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000969 від 15.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 29.03.2024 року, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні. При цьому, вказана постанова мотивована зокрема тим, що ОСОБА_3 не зазначено у чому виразилась конкретна завдана йому моральна, фізична або майнова шкода, та у якому розмірі. Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази та документи щодо завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди, що давало би підстави визнати його потерпілим.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні, може бути зокрема фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час, з постанови слідчого не вбачається, на підставі яких належних та допустимих доказів він зробив висновок про відсутність завдання шкоди, зокрема моральної або майнової, ОСОБА_3 внаслідок можливого незаконного проникнення та проведення обшуку у приміщенні, яке нібито перебуває у його володінні.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування постанови слідчого є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що згідно з ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, ч.5 ст.55 КПК України встановлює, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Поряд з цим, положення КПК України не передбачають з боку слідчого обов`язку вчинення певних активних дій або прийняття рішення у результаті залучення особи до провадження як потерпілого.

Отже, слідчий суддя робить висновок, що положеннями КПК України встановлена презумпція виникнення у особи прав і обов`язків потерпілого з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого й до винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, а отже прийняття слідчим окремого рішення при визнання потерпілим, чинний КПК України не передбачає та не вимагає.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.55 КПК України, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручається потерпілому особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, але невручення такої пам`ятки особі не позбавляє її статусу потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки як зазначалося вище, момент виникнення таких прав і обов`язків передбачений ч.2 ст.55 КПК України та додаткового визнання зі сторони слідчого, дізнавача або прокурора не потребує.

З пояснень заявника та змісту скарги вбачається, що слідчим була повторно розглянута заява ОСОБА_3 від 26.02.2024 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, надання пам`ятки потерпілого та за результатами цього розгляду була прийнята постанова від 29.03.2024 року, яка і є предметом оскарження у цьому судовому провадженні.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга заявника в частині зобов`язання слідчого повторно розглянути заяву щодо залучення до кримінального провадження як потерпілого є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Частина ч.2 ст.307 КПК України передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 , на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

2. Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 29.03.2024 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000969 від 15.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України скасувати.

3. У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1