ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004262 від 06.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси та стадії підготовчого провадження перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2018 року за №0004262 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 судом в силу положень ч.2 ст.285 КПК України було роз`яснено можливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження відносно нього.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні висловив думку про можливість закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього закрити.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав суду згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності та на закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із закінченням строку давності, на підставі ст. 49 КК України.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками та надані документи, дійшов висновку про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього з таких підстав.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_4 переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого правового режиму обігу психотропних речовин, а саме положень ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60/95-ВР (із змінами і доповненнями), згідно з якою обіг психотропних речовин включених до таблиці ІІ, списку № 2 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, на території України обмежено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 05.07.2018 року в першій половині дня (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у м. Одеса, у невстановленої в ході досудового розслідування особи придбав, шляхом замовлення через мобільний застосунок «Телеграм» та підібрання близько 13:00 годин по АДРЕСА_1 закладки - поліетиленові пакети із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта містить у собі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,304 г. Вказану психотропну речовину без мети збуту, з метою особистого вживання ОСОБА_4 зберігав при собі до моменту вилучення її співробітниками поліції в ході огляду місця події 05.07.2018 року в період часу з 20:15 год. по 20:37 год за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон».

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 с. 309 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робот на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Частиною 2 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

Будь-яких даних, які б свідчили про ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від досудового розслідування чи суду, не встановлено.

Водночас, саме формулювання вказаних положень ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 8 ст.284, ч. 3 ст.288 КПК, свідчить про те, що вони є імперативними та не залежить як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду. Тому у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності його згоди на це, незалежно від визнання ним своєї вини, то суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також за частиною 6 статті 368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 в справі №493/1843/16-к зроблено висновок про те, що матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання. Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.07.2021 р. № 552/5595/18, згідно якій за змістом статей 284, 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, враховуючи, те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, вчиненого 05.07.2018 року, у зв`язку із чим на день вирішення про його звільнення від кримінальної відповідальності минув строк більш ніж три роки, а також з урахуванням згоди обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що на підставі імперативних положень п. 2 ч.1 ст. 49 КК України він має бути звільнена від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 має бути закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до рішення Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до правової позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленої у постанові від 12.09.2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Враховуючи вищевикладене, документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 30.08.2018 року у сумі 1716 грн. (одна тисяча сімсот шістнадцять гривень) слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 284, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 309 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0004262 від 06.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Документально підтвердженні витрати на залучення експерта для проведення експертизи від 30.08.2018 року у сумі 1716 грн. (одна тисяча сімсот шістнадцять гривень) віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

03.04.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/17826/18

Номер провадження № 1-кп/ 522/2006/24

Головуючий суддя- ОСОБА_1