УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000094 від 25.01.2024, який надійшов до суду 19 квітня 2024 року з Володимирської окружної прокуратури, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заріччя Володимирського району Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ

19 квітня 2024 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України.

Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року у кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.

Заслухавши в підготовчому судовому засіданні думку прокурора, неповнолітньої потерпілої, її представника та законного представника, обвинуваченого та його захисника, ознайомившись з обвинувальним актом, суд дійшов висновку, що вищевказане кримінальне провадження підсудне Володимир-Волинському міському суду Волинської області, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні, а тому необхідно призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, з викликом у судове засідання учасників судового розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, керуючись положеннями ч.2 ст.27 КПК України, вважає необхідним прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

Крім того, з обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Відповідно до ч.2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

На підставі викладеного, враховуючи заявлене обвинуваченим клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально у складі трьох суддів, суд вважає необхідним здійснювати кримінальне провадження у складі трьох суддів, для чого справу передати до канцелярії суду для до обрання двох суддів в порядку, встановленому ст.35 КПК України.

24 квітня 2024 року, до початку судового розгляду, до суду надійшов цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_5 , в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в якому ОСОБА_5 просить прийняти цивільний позов та визнати її цивільним позивачем, а також стягнути з ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

Відповідно до п.10 ст.56 КПК України потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно ч.1 ст.64 КПК України якщо цивільним позивачем є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, її процесуальними правами користується законний представник.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе прийняти до розгляду у кримінальному провадженні цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, визнати її цивільним позивачем, а обвинуваченого цивільним відповідачем.

Також, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у закінченому замаху на вчинення особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, не працює і не має постійного джерела доходу, веде антисоціальний спосіб життя, а тому, перебуваючи на волі, він може переховуватись від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, схиляючи її давати неправдиві показання шляхом вмовляння, погроз, підкупу чи застосування насильства, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Потерпіла, її представник та законний представник у підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

Згідно із ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Судом встановлено, що 27 січня 2024 року слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області своєю ухвалою застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, запобігання встановленим ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на неповнолітню потерпілу, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 березня 2024 було продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до 26 квітня 2024 року у зв`язку з існуванням ризиків, заявлених при обранні обвинуваченому міри запобіжного заходу.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у закінченому замаху на вчинення особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

З урахуванням практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 перебуває на стадії підготовчого провадження і на цій стадії суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

У даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем імовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

На думку суду, ризики, існування яких стало підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, може переховуватись від суду, оскільки наслідки та ризик втечі ним можуть бути визнані менш небезпечними ніж можливе покарання. Перебуваючи на волі, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу для того, щоб вона надала неправдиві показання.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює і не має постійного джерела доходу, існує ризик того, що перебуваючи на волі він продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого, на теперішній час необхідний для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання встановленим ризикам.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Даних, які б безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для тримання його в умовах ізоляції.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що прокурором у клопотанні доведені обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, а тому таке клопотання слід задовольнити.

Відповідно до ст.183 ч.3 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає необхідним не визначати йому розмір застави.

Керуючись ст.ст.177,183, 314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України у закритому судовому засіданні у приміщенні Володимир-Волинського міського суду Волинської області на 15 годину 02 травня 2024 року, за участю учасників судового провадження.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Кримінальне провадження передати до канцелярії суду для до обрання двох суддів в порядку, встановленому ст.35 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 22 червня 2024 року, без визначення розміру застави.

Прийняти цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Визнати законного представника потерпілої ОСОБА_5 цивільними позивачем у кримінальному провадженні.

Визнати обвинуваченого ОСОБА_7 цивільним відповідачем у кримінальному провадженні.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 24.04.2024. Повний текст ухвали виготовлений 29.04.2024..

Головуючий ОСОБА_1