Справа № 367/6132/18
Провадження №1-кп/367/73/2024
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ірпені Київської області клопотання захисника ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 22.10.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003560, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239-1, ч. 2 ст. 240 КК України,

встановив:

У провадження суду перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого 22.10.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003560, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239-1, ч. 2 ст. 240 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою апеляційного суду Київської області від 11.06.2018, а саме вантажного автомобіля КАМАЗ 6520-029, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; вантажного автомобіля КАМАЗ 5511, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , та арешту майна, накладеного ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2018, а саме 7/20 земельної ділянки, площею 4,9967 га, з кадастровим номером :01:174:0440, місце розташування: Київська область, Ірпінська міська рада, яка належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_5 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2018. Зазначив, що, накладаючи арешт, суд керувався виключно висновком судової інженерно-екологічної експертизи, відповідно до якої встановлено розмір шкоди внаслідок зняття ґрунтового покриву та внаслідок видобутку і реалізації торфу. Відтак, захисник зазначає, що арешт було накладено виключно з метою забезпечення можливості стягнення матеріальної шкоди в рамках цивільного позову.

Обвинувачений підтримав вказане клопотання.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення даного клопотання, вважав, що питання щодо скасування арешту має вирішуватися судом під час ухвалення вироку.

Представник потерпілого Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 31.05.2018 частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: 7/20 земельної ділянки, площею 4,9967 га, з кадастровим номером :01:174:0490, що розташована в АДРЕСА_1 ; вантажний автомобіль КАМАЗ 6520-029, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль КАМАЗ 5511, 1992 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль КАМАЗ 5511, 1982 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом тимчасової заборони на відчуження та розпорядження. При цьому, накладаючи арешт, судом визначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11.06.2018 за апеляційною скаргою прокурора зазначену вище ухвалу скасовано та постановлено нову, якою клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме - вантажний автомобіль КАМАЗ 6520-029, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль КАМАЗ 5511, 1992 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 шляхом тимчасової заборони на відчуження та розпорядження даним майном. У решті клопотання прокурора відмовлено. При цьому у вказаній ухвалі апеляційним судом встановлено, що, заявляючи клопотання про накладення арешту на вказане майно, прокурор визначив мету такого арешту відшкодування шкоди.

Окрім того, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2018 накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: 7/20 земельної ділянки, площею 4,9967 га, з кадастровим номером :01:174:0440, місце розташування: Київська область, Ірпінська міська рада, яка належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2018, заборонивши ОСОБА_5 та будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Згідно з вказаною ухвалою метою арешту майна відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів, оскільки зазначене майно зберегло на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відомості та сліди, які можуть бути використані, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13.08.2018 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 зазначену вище ухвалу змінено та виключено з ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2018 посилання на заборону ОСОБА_5 та іншим особам користуватися зазначеною земельною ділянкою. Згідно з вказаною ухвалою під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді першої інстанції зазначав, що метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення цивільного позову.

Згідно з приписами ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За правилами ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також, судом враховуються положення приписів ч. 3 ст. 96-2 КК України, відповідно до яких спеціальна конфіскація застосовується також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, вирішуючи питання щодо можливості скасування арешту майна, судом враховується та обставина, що згідно з формулюванням обвинувачення ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 239-1 та ч. 2 ст. 240 КК України у період з жовтня 2016 року по травень 2017 року.

Наразі судом досліджено письмові докази сторони обвинувачення, за результатами чого встановлено, що арешт на майно у вказаному кримінальному провадженні накладено з метою забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, у вказаному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Стороною обвинувачення та потерпілим не надано доказів того, що наразі вирішується питання щодо стягнення шкоди в порядку цивільного судочинства.

До того ж, стороною обвинувачення не надано доказів того, що арештоване майно є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчі судді зобов`язані, зокрема, перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів, зважати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для застосування заходів забезпечення (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.

При вирішенні питання про наявність достатніх підстав вважати, чи існує потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, суд має враховувати підстави, визначені ст.ст. 170, 173 КПК України. Зокрема, суд повинен брати до уваги необхідність такого арешту з огляду на завдання кримінального провадження, наслідки арешту для особи, відносно майна якої застосовується відповідний арешт.

Скасування арешту майна спрямовано на поновлення прав власника майна, та цього вимагає обов`язок суду по дотриманню прав осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному поданні учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, вважає наявними підстави для задоволення клопотання сторони захисту про скасування арешту майна у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 350 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 22.10.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003560, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239-1, ч. 1 ст. 240 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт, на майно, яке належить ОСОБА_5 , накладений ухвалою апеляційного суду Київської області від 11.06.2018, а саме: вантажний автомобіль КАМАЗ 6520-029, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль КАМАЗ 5511, 1992 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 ., та накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2018, яка змінена ухвалою апеляційного суду Київської області від 13.08.2018, а саме: 7/20 частини земельної ділянки, площею 4,9967 га, з кадастровим номером :01:174:0440, місце розташування: Київська область, Ірпінська міська рада, яка належить ОСОБА_5 на праві спільної часткової приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2018.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1