Справа №584/175/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/752/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Глухів Сумської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, студента ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище», не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 29 березня 2023 року вироком Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , в яких, вважаючи покарання, призначене суворим:

- обвинувачений просить призначити йому менш суворе покарання, ніж призначено вироком Путивльського районного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року та обмежитись тим покаранням, яке він відбув;

- захисник просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити, на призначити останньому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання:

- ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначено вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 березня 2023 року, більш суворим покаранням, яке призначене цим вироком, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 02 листопада 2023 року.

У строк відбуття покарання зараховано покарання, відбуте ОСОБА_7 за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 березня 2023 року, з 28 квітня 2021 року по 01 листопада 2023 року включно.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 2451 грн. 75 коп.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_9 посилається на те, що судом першої інстанції недостатньо було враховано те, що вину у вчиненні інкримінованих злочинів він визнав в повному обсязі, моральні та матеріальні збитки потерпілим відшкодував і вони до нього претензій не мають і на суворому покаранні не наполягали.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційний доводах зазначає про те, що суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, яке на її думку, є занадто суворим, недостатньо врахував дані про особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, під час досудового слідства та судового розгляду щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_10 , і потерпілі претензій морального чи матеріального характеру до нього не висували. Крім того, судом не в повному обсязі було враховано те, що вказані злочини були вчинені ОСОБА_9 у неповнолітньому віці.

Захисник вважає, що у даному випадку наявні підстави для призначення обвинуваченому покарання на підставі ст. 69 КК України, яка судом, безпідставно, застосована не була.

На апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, прокурор у кримінальному провадженні подала заперечення, в яких, вважаючи вимоги апелянтів необґрунтованими та безпідставними, просить у їх задоволенні відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Згідно з вироком суду першої інстанції, у період з кінця листопада по початок грудня 2020 року у вечірній час, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 з метою крадіжки майна прибув до господарства по АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до вхідних дверей вищевказаного господарства та відчинивши їх, пройшов у двір. Перебуваючи у дворі господарства, ОСОБА_11 підійшов до приміщення сараю, де через незачинені двері проник всередину, звідки таємно, умисно, з корисливою метою викрав майно вартістю 550 грн., належне потерпілому ОСОБА_12 ..

Після скоєного ОСОБА_7 з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

Крім того, 14 січня 2021 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 прийшов до гуртожитку по АДРЕСА_3 та, перебуваючи на третьому поверсі вказаного гуртожитку, в загальному коридорі біля кімнати №308 побачив чоловічі кросівки білого кольору «Demax», належні потерпілій ОСОБА_13 , і у нього виник злочинний умисел на викрадення цього майна. Реалізуючи його, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, повторно, таємно, умисно, з корисливою метою, викрав належне ОСОБА_13 майно вартістю 980 грн.

Після скоєного ОСОБА_7 з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, влітку 2020 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_7 , після засудження за ст.309 КК України, перебуваючи біля території колишнього туберкульозного відділення по АДРЕСА_4 , серед чагарниківвиявив дикоростучі рослини коноплі і, усвідомлюючи, що дані рослини містять наркотичну речовину, обіг якої заборонено, зірвав гілки з цих рослин, та поклав їх на території за вказаною адресоюсушитися. Після того як гілки висохли, ОСОБА_7 руками подрібнив їх, довівши до стану, придатного для вживання, виготовивши у такий спосіб особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав на території колишнього туберкульозного відділення по АДРЕСА_4 для особистого вживання, без мети збуту.

28 січня 2021 року під час проведення огляду на території колишнього туберкульозного відділення по АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено полімерний пакет з сухою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 25,01 г та пляшку ємністю 5,5 л з фрагментом фольги в горловині, на якому в середині є нашарування темного кольору та суха речовина рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 0,121 г.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Крім того, 05 лютого 2021 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 зайшов до магазину «Каштан» по АДРЕСА_5 , належного ФОП « ОСОБА_10 », і в цей час у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння продуктами харчування.

Реалізуючи його, ОСОБА_7 , який раніше вчиняв корисливі злочини, розуміючи, що його дії є відкритими для продавця магазину, підійшов до морозильної камери, яка знаходиться у приміщенні магазину, відчинив її та відкрито, без застосування насильства, повторно незаконно заволодів двома пачками морозива ТМ «Рудь» брикет Ескімос 80г, загальною вартістю 41 грн. 38 коп. та вийшов з магазину, тримаючи його в руках.

Не зупинившись на скоєному, маючи єдиний злочинний корисливий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, через деякий час повернувся в магазин. Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, розуміючи, що його дії є відкритими, відкрив морозильну камеру та відкрито, без застосування насильства, повторно незаконно заволодів однією пачкою морозива «Рудь 100%», вагою 1 кг, вартістю 116 грн. 37 коп. та пішов напрямку виходу з магазину. В цей час його дії виявила продавець магазину та зробила зауваження. Розуміючи, що його дії викриті, ОСОБА_7 , не реагуючи на зауваження, покинув приміщення магазину з викраденим морозивом, тримаючи його в руках.

В подальшому викрадений ОСОБА_7 викраденим розпорядився на власний розсуд спричинивши ФОП « ОСОБА_10 » матеріальну шкоду на загальну суму 157 грн. 75 коп.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, прокурора, яка вважала оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309 КК України, апелянтами не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дії обвинуваченого ОСОБА_7 за вказаними статтями Закону, також не ніким не оспорюється, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується доводів апелянтів про призначення обвинуваченому судом першої інстанції суворого покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції, з дотриманням вимог вищезазначеного кримінального Закону, було враховано, що останнім, з огляду да ст. 12 КК України, вчинено кримінальний проступок та тяжкі злочини, що він є раніше судимим, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо,на «Д» обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває.

При цьому, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом було визнано його щире каяття,активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень,що злочини вчинено ним у неповнолітньому віці та що матеріальна шкода, заподіяна злочином, передбаченим ч.2 ст.186 КК України відшкодована. Обставиною, що обтяжує покарання, було визнано є рецидив злочинів.

З врахуванням зазначеного, а також розміру завданої потерпілим шкоди, які, висловлюючи свою думку, вказували на те, що претензій до обвинуваченого не мають, суд і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

При цьому, остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі ОСОБА_7 було призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю цих злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за наявності вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 березня 2023 року, яким останній був засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів зауважує, що вважати таке покарання суворим, підстави відсутні, оскільки за кожний вчинений ОСОБА_7 злочин судом було призначено таке покарання, яке, відповідно санкцій вказаних статей, не є максимальним, а є майже в усіх випадках мінімальним і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апелянтів, то на їх спростування колегія суддів зазначає, що усі зазначені ними обставини були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, а додаткових обставин, які залишились, при цьому, поза увагою суду, у доводах апеляційних скарг відсутні.

Що стосується доводів захисника про те, що у суду були підстави для призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, і корисливих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і йому було призначено покарання, як з застосуванням ст. 75 КК України, по вироку Путивльського районного суду Сумської області від 26 січня 2021 року, так і з застосуванням ст. 69 КК України, по вироку Буринського районного суду Сумської області від 18 серпня 2021 року.

Проте, маючи не зняті та не погашені судимості, ОСОБА_7 продовжував вчиняти нові злочини, що свідчить про його схильність до злодіянь та вперте небажання ставати на шлях виправлення.

При цьому, як зазначалось вище, усі обставини, на які посилається захисник, були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, а інших беззаперечнихдоводів, за яких можливо було б дійти висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а саме, у виді 3 років 6 місяців, апелянтом не наведено.

Колегія суддів вважає справедливим покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке, остаточно, було призначено обвинуваченому до відбуття за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ч. 1,4 ст. 70 КК Україниі визнавати його несправедливим внаслідок суворості, підстави відсутні.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводів апелянтів, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4