Справа№ 938/402/24
Судове провадження № 1-кп/938/100/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000049 від 09.04.2024 року про обвинувачення (відповідно до обвинувального акта)

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною освітою, одруженого, непрацюючий, депутатом не обирався, раніше судимого Верховинським районним судом 04.07.2023 року за ст. 246 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень та 01.11.2023 року за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, -

у вчиненні кримінального правопрушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 умисно пошкодив офіційний документ, що вчинив в особистих інтересах, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.

ОСОБА_4 01.04.2024 року біля 10.00 годин, проїжджаючи ґрунтовою дорогою на автомобілі марки «ВАЗ 2121» до свого господарства, розміщеного в селі Замагора Верховинського району Івано-Франківської області, через господарство ОСОБА_5 , зустрівши останнього, вступив із ним в словесний конфлікт з приводу безперешкодного проїзду до свого місця проживання.

Під час вказаного словесного конфлікту ОСОБА_5 з метою доказу своєї правоти пред`явив ОСОБА_4 офіційний документ - державний акт на право приватної власності на землю № ІІ-ІФ 012152 від 12.03.1999 року з метою заборони проїзду.

Однак, ОСОБА_4 , діючи в особистих інтересах, з метою пошкодження офіційного документу, вирвав вказаний державний акт з рук ОСОБА_5 , умисно пошкодив його шляхом розірвання на частини, привівши офіційний документ у стан непридатний для подальшого його використання за цільовим призначенням.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що 01.04.2024 року їхав автомобілем марки «Нива», надійшов його хресний батько - потерпілий по справі, який показав державний акт на право власності на землю, щоб доказати, що дороги немає. Тоді він, тобто обвинувачений, розірвав вищевказаний державний акт на 2 частини.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то просить суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.18).

Прокурор, потерпілий у судовому засіданні не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження без дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим не оспорюються.

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість у подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілого в частині призначення покарання та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів.

Потерпілий у судовому засіданні просив карати обвинуваченого «на розгляд суду».

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено (а.с.3-4).

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 .

Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 , його місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає з дружиною та 2 неповнолітніми дітьми (а.с.20,26), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не знаходиться (а.с. 24), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.25), не працює (а.с.26), раніше судимий вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, який сплачено 23.08.2023 року (а.с.21).

Як вбачається з обвинувального акта ( а.с.2), ОСОБА_4 також раніше судимий вироком Верховинського районного суду від 01.11.2023 року за вчинення проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Однак, судом встановлено, що вказане покарання він відбув та 25.01.2024 року знятий з обліку після відбуття громадських робіт (а.с.21,23). Відповідно до ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Враховуючи вищевказане, судимість ОСОБА_4 за вчинення проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є погашеною.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст.357 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 01.04.2024 року) викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст.246 КК України, за який йому було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, офіційно не працює, то суд вважає, що штраф в розмірі від 510 до 850 гривень, як найменш суворий вид покаранняза вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим обвинуваченому слід призначити покарання у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк.

Відповідно до ст.49-1 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня нагляду постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановою від 10.04.2024 року (а.с.28) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000049 від 09.04.2024 року державний акт на право приватної власності на землю № ІІ-ІФ 012152 від 12.03.1999 року, який належить ОСОБА_5 .

Вказаний речовий доказ знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000049 від 09.04.2024 року (органу досудового розслідування).

У п.4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374,469,471,474-475 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_4 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - не обирати.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

- пошкоджений державний акт на право приватної власності на землю № ІІ-ІФ 012152 від 12.03.1999 року, який належить ОСОБА_5 , - знищити.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1