Справа № 342/1190/23
Провадження № 11-кп/4808/165/24
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000118 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кунисівці, Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який на утриманні нікого не має, депутатом не являється, судимого вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 за ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок),

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань за вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2023 року та вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 року остаточно призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк - 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) виконувати самостійно.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення (злочин) вчинено при наступних обставинах:

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Крім того, відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався в останнє Указом Президента України №451/2023 від 26 липня 2023 року, строк дії воєнного стану, продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 15 серпня 2023).

Так, 18 серпня 2023 року біля 10:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік господарства, що по АДРЕСА_1 вирішив зайти в гості до своєї сусідки ОСОБА_10 . Зайшовши на територію господарства ОСОБА_8 виявив відсутність ОСОБА_11 за місцем її проживання та підійшовши до вхідних дверей будинку побачив черевики чорного кольору, в яких знайшов зв`язку ключів. Після чого, за допомогою підбору вказаних ключів відчинив вхідні двері та проник до будинку. Зайшовши у спальну кімнату будинку, зліва на шафі він побачив гаманець чорно-фіолетового кольору. Тоді ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у спальній кімнаті вказаного будинку, таємно, викрав із гаманця чорно-фіолетового кольору, грошові кошти у сумі 800 грн., які належали ОСОБА_10 , після чого зачинив двері будинку, ключі поставив назад та вийшов за межі господарства, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 800 гривень.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань, призначеним цим вироком та вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 року за ч. 1 ст. 162 КК України, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок). Вважає, що вирок Городенківського районного суду від 27.12.2023 щодо ОСОБА_12 таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 засуджений вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 за ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п?ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), яке не відбув. З урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення до ухвалення вироку і Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2023 року, при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі та штрафу, рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування лише частини покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, є неприпустимим, а звільнення від відбування покарання у виді штрафу статтею 75 КК України не передбачено. Вказує, що неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність потягнуло за собою призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Крім цього, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність допущено судом при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Зауважує, що суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, каяття у вчиненому, хоча обвинуваченим завдана шкода відшкодована лише частково. Також не повною мірою судом враховано суспільну небезпеку вчиненого, оскільки злочини проти власності є однією з найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, так як вони посягають на одне з найцінніших соціальних благ - право власності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання;

- обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтями КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор фактично оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону.

Так, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.п. 3, 4, ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для зміни вироку суду першої інстанції.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд застосувавши вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, обравши шлях повного складання покарання, не правильно застосував ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає основне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що за правилами, передбаченими в частині першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в суді буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Так, судом призначено остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі та штрафу, але звільнено від відбування частини покарання на підставі ст. 75 КК України.

В постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №243/2528/19 викладено правовий висновок про те, як має призначатися покарання особам, коли остаточне покарання призначається у виді позбавлення волі та штрафу.

Верховний Суд зазначив, що якщо за один із злочинів засудженому призначено основне покарання у виді штрафу, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України не підлягає складанню з іншими видами покарань та виконуються самостійно, то відбування іншого покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке входить у сукупність вироків разом зі штрафом, є неприпустимим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 засуджений вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 за ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п?ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п?ятдесят гривень 00 копійок), яке не відбув.

3 урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення до ухвалення вироку Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023, при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі та штрафу, рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування лише частини покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, є неприпустимим, а звільнення від відбування покарання у виді штрафу статтею 75 КК України не передбачено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неправильно призначено покарання та неправильно застосовано закон при звільнені від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції застосував принцип повного складання призначених покарань за вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2023 року (за ч. 1 ст. 162 КК України) та за цим вироком (від 27 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України), в подальшому звільнивши ОСОБА_8 від призначеного покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд дійшов правильного висновку про вид покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_14 - позбавлення волі, але при призначенні остаточного покарання необхідно застосувати спосіб складання -шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2023 року більш суворим покаранням за цим вироком призначити, остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п?яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання суд зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 , та вважає за необхідне на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2023 року більш суворим покаранням за цим вироком призначити, остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5