ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24617/18

Провадження № 11-кп/4820/332/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001023 від 16.02.2017, за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 19 травня 2024 року включно.

Заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів, що становить 454 200 грн., яка може бути внесена як самими обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , так і іншою фізичною або юридичною особою залишити без змін.

У разі внесення застави, на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Хмельницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що продовжують існувати ризики, які були враховані судом при обранні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію ухвали сторона захисту отримала 25 березня 2024 року, ухвалу суду відносно ОСОБА_9 скасувати та застосувати інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, по його епізоду допитані усі свідки та потерпілі, здав на зберігання свій закордонний паспорт.

Посилається і на те, що суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку із тривалим перебуванням ОСОБА_9 під вартою, подальше застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу є безпідставним..

Звертає увагу, що відсутні ризики переховування та перешкоджання кримінальному провадженню; незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Зазначає, що стан здоров`я ОСОБА_9 у період перебування під вартою істотно погіршився, також погіршився стан здоров`я батька останнього, що у поєднанні з похилим віком вимагає сторонньої допомоги.

Захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію ухвали сторона захисту отримала 26 березня 2024 року, ухвалу суду відносно ОСОБА_9 скасувати, постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за постійним місцем проживання та визначити обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України з носінням засобу контролю.

Зазначає, що у клопотаннях прокурора відсутнє обґрунтування неможливості застосування до ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу, відсутні прямі докази продовження існування ризиків, не долучаються відповідні докази в обґрунтування продовження існування ризиків.

Вказує, що його підзахисний обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності в складі організованої групи лише як виконавець, який наряду з іншими обвинуваченими вже 6 років тримається під вартою без вироку.

Звертає увагу, що ОСОБА_9 не має наміру переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілих та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, застосувати до ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого чи свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Зазначає, що тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою.

Посилається і на те, що ОСОБА_10 має стійкі соціальні зв`язки, батьків пенсійного віку, директор КП «ВТФ «Ювелірні прикраси» надав гарантійний лист, яким підтверджується той факт, що ОСОБА_10 , у випадку зміни запобіжного заходу, буде забезпечений роботою; до моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 мав регулярний дохід, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, має вищу освіту.

На думку апелянта розмір застави має бути таким, щоб загроза його втрати за рішенням суду не призвело до втрати ним та його утриманців засобів для гідного людини проживання.

Заслухавши доповідь судді, захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечує проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності застосування чи продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0001023 відомості про яке 17.02.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. ч. 2, 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 345 КК України, ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185 КК України.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було вирішено під час судового провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини, що враховуються при застосуванні чи продовженні запобіжного заходу.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих мотивів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про можливість перебування особи під вартою передбачає необхідність забезпечення дотримання прав обвинуваченого, у тому числі і тих, які гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, акцентується увага на ряд рішень ЄСПЛ щодо надмірних строків тримання під вартою і висловлену позицію з приводу недопущення тримання під вартою за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період.

Як наголошує ЄСПЛ, відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які обґрунтовують тривале тримання під вартою ("Мерабішвілі проти Грузії").

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 ухвалою слідчого судді від 27.04.2018 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався (ухвали слідчого судді від 21.06.2018, 17.08.2018, 09.10.2018), ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді від 15.08.2018 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою слідчого судді від 09.10.2018.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року ОСОБА_9 , який тримається під вартою з 27 квітня 2018 року та ОСОБА_10 , який тримається під вартою з 15 серпня 2018 року, вкотре продовженого строк тримання під вартою, у вказаному кримінальному провадженні.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий суд, обґрунтовуючи своє рішення про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення, колегія суддів бере до уваги положення ст. ст. 176, 178, 183 КПК України, відповідно до яких, тримання особи під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, що згідно з ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (рішення у справі «Руденко проти України»).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду, в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили кримінальні правопорушення до 21 червня 2017 року, тобто згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) останнім, у випадку винесення обвинувального вироку та їх засудження до позбавлення волі, слід буде зарахувати попереднє ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.

Найсуворіший вид покарання, який може бути призначений обвинуваченим ОСОБА_9 за ч.4 ст.190, ч.4 ст.189 КК України становить 12 років позбавлення волі, ОСОБА_10 за ч.5 ст.185, ч.4 ст.189 КК України становить 12 років позбавлення волі.

Станом на сьогоднішній день обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з урахуванням строку тримання його під вартою та вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015), фактично вже відбули більше 11 років позбавлення волі.

Водночас судова колегія вважає, що стороною обвинувачення не надано достатніх матеріалів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, а судом не в повній мірі враховані обставини, які вказують на необхідність застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде достатнім для запобігання наявним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченим залишати житло цілодобово не забезпечить виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, немає, не наведено таких підстав і прокурором в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволенню, до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року, в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 19 травня 2024 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, та заборонити ОСОБА_9 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб.

Застосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, та заборонити ОСОБА_10 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 діб.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала діє до 01 червня 2024 року.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з-під варти негайно та зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3