Провадження № 11-кп/811/189/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_7 ,

з участю:прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

На вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу як незаконну та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що висновки місцевого суду не відповідають матеріалам справи, які місцевим судом досліджені не повністю.

Вказує, що досліджуючи довідку про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_7 суд не взяв до уваги, що 20 стягнень погашено, а 3 стягнення достроково знято. Кількість зазначених в ухвалі заохочень засудженого (23) не відповідає даним довідки (25).

Покликається, що місцевий суд не взяв до уваги подяки, які отримав засуджений і які відображено у довідці, а також те, що перебуваючи у дільниці соціальної реабілітації засуджений допустив одне порушення, встановленого порядку відбування покарання.

Захисник зазначає, що 22.07.2016р. постановою адміністративної комісії установи ОСОБА_7 був переведений до дільниці ресоціалізації. Вказує, що суд не вірно зазначив щодо заохочень у ЛВК № 30, який фактично було 17, а в оскаржуваній ухвалі зазначено 16.

Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 згідно вироку суду сплатив кошти за проведення експертизи.

Вказує, що місцевий суд не дав оцінку позитивній характеристиці на засудженого та довідці №4/4663 від 25.10.2023р. щодо отримання грошових винагород та заробітної плати, а також опитувальний лист з позицією адміністрації установи щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Покликається, що місцевий суд також не надав оцінку характеристиці з місця реєстрації засудженого та довідці про кількість стягнень та заохочень, яку було долучено захисником.

Вважає, що місцевий суд необ`єктивно оцінив наявні матеріали, не дав оцінку витягу з протоколу № 22 засідання комісії виправної колонії та не врахував роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002р.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, у заперечення апеляційних вимог захисника, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Івано- Франківської області від 24.03.2008р. за п.13 ч.2 ст. 115, ст. 71 КК України на 18 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 27.01.2016р. засудженому ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення з 19.07.1999р. по 01.03.2000р. та з 18.12.2007р. по 22.07.2008р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок терміну покарання - 18.12.2007р., кінець терміну покарання - 03.04.2025р.

Станом на 29.01.2024 року ОСОБА_7 відбув 16 років 1 місяць 12 днів, залишилось -1 рік 2 місяця 5 днів.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону відповідну частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Начальник установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 посилаючись на те, що протягом строку відбування покарання засуджений зарекомендував себе позитивно та відбув 3/4 строку покарання, заохочувався 24 рази, до дисциплінарної відповідальності притягався 23 рази, однак згідно ст.134 КВК України ОСОБА_7 вважається таким, що стягнень не має та довів своє виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали зазначеного клопотання, особової справи засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Згідно долученої до клопотання та врахованої місцевим судом характеристики адміністрації ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_7 на час перебування у місцях позбавлення волі характеризується наступним чином:перебуваючи під вартою у ДУ «Івано- Франківська установа виконання покарань (№12)»з 19.10.2007 допустив 2 порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією УВП (№12) не заохочувався.

У ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» засуджений ОСОБА_7 прибув 12.02.2008. За час відбування покарання в установі допустив 19 порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи 2 рази заохочувався.

У ДУ «Держівська виправна колонія (№110)» засуджений прибув 06.02.2015. За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи 2 рази заохочувався.

У ДУ «Львівська виправна колонія (№48)» засуджений прибув 15.02.2016. За час відбування покарання в установі допустив 2 порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи 4 рази заохочувався.

Під час перебування у дільниці соціальної реабілітації допустив 1 порушення встановленого порядку відбування покарання. 22.07.2016 постановою адміністративної комісії установи був переведений до дільниці ресоціалізації.

У ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_7 прибув 27.12.2017 По прибутті в установу був працевлаштований, а також приймав активну участь у роботах з благоустрою установи та відділення. За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи 16 разів заохочувався.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив, що засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 строку покарання, заохочувався 24 рази, до дисциплінарної відповідальності притягувався 23 рази, однак згідно ст. 134 КВК України ОСОБА_7 вважається таким, що стягнень не має.

Колегія суддів звертає увагу, що сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, яка передбачена в ч.2 ст. 81 КК України, являється основною умовою при застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Отже, незважаючи на те, що на даний час згідно ст. 134 КВК України ОСОБА_7 вважається таким, що стягнень не має, однак протягом строку відбування покарання засуджений все ж таки неодноразово допускав порушення вимог режиму утримання, за що 23 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, однак жодних висновків для себе не зробив, та знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин.

Також, колегія суддів враховує, що згідно вищезгаданої характеристики адміністрації ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_7 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства.

Також колегія суддів визнає правильним висновок місцевого суду про те, що сплата засудженим коштів за проведення експертизи у розмірі 1695 грн. 36 коп. відповідно до вироку Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.03.2008 є обов`язком засудженого щодо виконання вироку.

Покликання захисника на дані характеристики на засудженого за місцем його реєстрації у даному випадку колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки такі не впливають на обставини, пов`язані із можливістю застосування ст. 81 КК України.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до ОСОБА_10 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: