Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4277/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/4/24
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача

Акціонерне товариство «СК «Інго» ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача

ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача у кримінальному провадженні ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» - адвоката ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 березня 2023 року відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнопіль Ємільчинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Строк додаткового покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» моральної шкоди в сумі 2000000 (два мільйони) гривень та з страхової компанії АТ «Страхова компанія «ІНГО» одноразової грошової виплати у зв`язку із смертю батька ОСОБА_12 в сумі 216000 (двісті шістнадцять тисяч) гривень та матеріальні витрати на поховання батька в сумі 26000 (двадцять шість тисяч) гривень, задовольнити частково.

Стягнути з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» (10002, м. Житомир, вул. Промислова, 1/154, ) на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 528000 (п`ятсот двадцять вісім) тисячі гривень.

У задоволенні інших частин позовних вимог - відмовлено.

Речові докази:

-DVD-диск, на якому наявний файл з відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди з камери відеоспостереження, встановленої на ломбарді «Скарбниця», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; CD-R диск марки VIDEX №07041814, на якому містяться відеофайли з відеозаписом руху автомобіля BMW X7, р/н НОМЕР_1 , до моменту скоєння ДТП та обставин дорожньо-транспортної пригоди, залишено в матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль марки «BMW» моделі «Х7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто володільцю ІП «Євроголд Індестріз ЛТД».

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів під час проведення судових експертиз на загальну суму 20978 (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки, а саме:

- за проведення комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди № КСЕ19/106-21/2035 від 11.03.2021 Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України - 1307 грн 60 коп. (отримувач коштів: УК у м. Житомир/Житомирська міська отг 24060300, банк отримувача: Казначейство України; код ЗКПО 38035726, рахунок UA0006797, код класифікації доходів 24060300);

- за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/106-21/2262-ІТ від 11.03.2021 Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України - 1307 грн 60 коп. (отримувач коштів: УК у м. Житомир/Житомирська міська отг 24060300, банк отримувача: Казначейство України; код ЗКПО 38035726, рахунок UA0006797, код класифікації доходів 24060300);

- за проведення комплексної комісійної фототехнічної експертизи та експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди № КСЕ-19-21/31423 від 01.02.2022 Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України - 12871 грн 50 коп (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі міста Києва , банк одержувача: ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку 820019; рахунок UA 0026007 «Інші надходження»;

- за проведення комплексної комісійної фототехнічної експертизи та експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди № КСЕ-19/106-22/4117 від 23.05.2022 Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України - 4118 грн 88 коп (отримувач коштів: УК у м. Житомир/Житомирська міська отг 24060300, банк отримувача: Казначейство України; код ЗКПО 38035726, рахунок UA0006797, код класифікації доходів 24060300);

- за проведення додаткової комплексної комісійної фототехнічної експертизи та експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди № КСЕ-19/106-22/4690 від 27.05.2022 Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України - 1372 грн 96 коп (отримувач коштів: УК у м. Житомир/Житомирська міська отг 24060300, банк отримувача: Казначейство України; код ЗКПО 38035726, рахунок UA0006797, код класифікації доходів 24060300).

Арешт на автомобіль BMW X7, р/н НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11 березня 2022 року (справа № 295/2001/22), - скасовано.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2023 у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків,-скасовано.

Згідно вироку 17.02.2021 близько 12 год 45 хв ОСОБА_10 керував технічно справним автомобілем «BMW X7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в АДРЕСА_3 у напрямку вул. Івана Огієнка.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом поблизу 2-го проїзду Польового майдану, водій ОСОБА_10 перевищив максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (надалі ПДР, Правила) («у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»), чим грубо порушив вимоги пункту 12.9.б) ПДР («водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12-7 цих Правил»), таким чином в порушення вимог пункту 2.3.д) ПДР водій ОСОБА_10 створив загрозу безпеці дорожнього руху при керуванні ним транспортним засобом за вказаних умов.

Також, незважаючи на створену загрозу безпеці дорожнього руху, водій ОСОБА_10 , свідомо ігноруючи загальноприйняті правила поведінки на дорозі та зобов`язання виконувати вимоги ПДР, у тому числі, ті, що носять характер заборони, перебуваючи в умовах створеної ним небезпечної обстановки, яка вимагала особливої уваги від нього як особи, яка керує транспортним засобом, діючи із злочинною самовпевненістю, продовжував порушувати вимоги пункту 12.9.б) ПДР, рухаючись транспортним засобом в межах населеного пункту з перевищенням дозволеної швидкості.

При цьому, в порушення вимог пункту 2.3.б) ПДР водій ОСОБА_10 проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не врахував дорожні умови та обрану ним швидкість транспортного засобу, що призвело до наступного.

Так, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на який зліва вийшов пішохід ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого він об`єктивно був спроможний виявити, водій ОСОБА_10 , в порушення вимог пункту 1.7. Правил не був особливо уважним до такої категорії учасника дорожнього руху як пішохід та обережним до людей похилого віку.

В порушення вимог пункту 18.1. ПДР ОСОБА_10 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_12 , не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого створив небезпеку.

Водночас, перебуваючи на відстані достатній для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки, за умови руху з дозволеною швидкістю руху у населеному пункті, водій ОСОБА_10 , в порушення вимог пункту 12.1. ПДР, невірно оцінив дорожню обстановку, і відповідно маючи змогу не відреагував на її зміну, тобто під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно ним керувати задля належної оцінки дорожньої ситуації, створеної ним внаслідок злочинної самовпевненості.

Натомість, продовжуючи рух автомобілем з перевищенням максимально допустимої швидкості, без вжиття жодних заходів для усунення створеної ним небезпечної обстановки, водій ОСОБА_10 , в порушення вимог пункту 12.3. ПДР негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого передньою частиною автомобіля «BMW X7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля в межах нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1. та 5.35.2. ПДР «пішохідний перехід».

В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку, переломів кісток склепіння та основи черепа в результаті закритої черепно-мозкової травми, від яких настала смерть.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 1.7., 2.3.б), 12.1., 12.3., 12.4., 12.9.б) та 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання - скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 та доведеності його вини, вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з не відповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, а саме щирого каяття та добровільного часткового відшкодування завданого збитку, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_10 в ході досудового розслідування вину не визнав, не вчинив жодних дій щодо розкриття усіх обставин справи, не сприяв розкриттю злочину, та не вжив заходи до відшкодуванню завданих збитків і усуненню заподіяної шкоди.

Посилається на те, що неналежна процесуальна поведінка ОСОБА_10 під час досудового розслідування, що виразилось у не з`явленні на виклики до слідчого, не виправданому затягуванні з ознайомленням з матеріалами провадження, у зв`язку з чим 13.07.2022 судом був обмежений строк ознайомлення до 19.07.2022, безпідставній відмові в отриманні процесуальних документів, не виконання законних вимог слідчого і прокурора, тощо, зокрема шляхом втечі з приміщення Житомирського апеляційного суду при намаганні вручити обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування і копії цивільних позовів, на той час підозрюваному ОСОБА_10 і його захиснику 20.07.2022, після розгляду апеляційної скарги прокурора щодо зміни запобіжного заходу, в сукупності об`єктивно свідчить про відсутність у діях і поведінці ОСОБА_10 щирого каяття.

Окрім того, і під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_10 продовжив перешкоджати кримінальному провадженню, що виразилось у ігноруванні законних вимог суду, не явці до суду без поважних причин, у т.ч. на виконання тричі застосованих до обвинуваченого приводів, переховування його від суду.

При цьому після проголошення прокурором у судовому засіданні 28.09.2022 обвинувального акту ОСОБА_10 своєї вини також не визнав. У подальшому, лише після допиту потерпілої і свідків, коли стороною обвинувачення були надані суду письмові докази, перед їх дослідженням обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні 02.02.2023 зробив заяву про визнання своєї вини, та після дослідження вказаних доказів, у наступному судовому засіданні надав суду визнавальні покази. На запитання чому лише після допиту потерпілої і свідків визнав вину обвинувачений показав, що оцінивши з новим захисником матеріали справи вони прийшли до висновку, що він дійсно винен у вчиненні вказаного злочину, що у свою чергу свідчить про визнання обвинуваченим вини під тиском зібраних доказів.

Зазначає, що напередодні судового засідання 09.02.2023, а саме 08.02.2023, обвинувачений здійснив грошовий переказ на домашню адресу потерпілої, як він пояснив, в якості відшкодування моральної шкоди. Водночас у судовому засіданні 09.02.2023 ОСОБА_10 на запитання прокурора та інших учасників судового процесу показав, що вказане питання щодо перерахування коштів з потерпілою не узгоджувалось, і даний крок за узгодженням із захисником є його власною ініціативою.

З урахуванням позиції потерпілої, яка показала, що їй від обвинуваченого ніякі кошти не потрібні, дані дії ОСОБА_10 сторона обвинувачення розцінює як намагання уникнути покарання. При цьому у вироку суду взагалі не зазначена вказана позиція потерпілої про її відмову отримати від ОСОБА_10 , будь-які кошти, заявлена нею в ході судових засідань, і не врахована її позиція з приводу того, що покарання має бути справедливим. Окрім того ОСОБА_10 зустрічався з нею за весь час досудового розслідування і вибачився лише один раз весною 2021 року, та ніякі кошти від нього вона не отримувала. Після того обвинувачений з потерпілою не зустрічався і не намагався якимсь чином спокутувати свою вину.

Також у вироку суду не вірно вказано, що ОСОБА_10 після ДТГІ викликав швидку допомогу, та не зазначено, що потерпіла повністю підтримала позицію прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі.

Зазначеним фактам і обставинам судом першої інстанції не надана належна оцінка та не враховано, що як в ході досудового розслідування так і судового розгляду кримінального провадження не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала покарання ОСОБА_10 .

При цьому судом також не надана належна оцінка ступеню тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, невідворотності наслідків, які настали від його вчинення у виді смерті людини, особі ОСОБА_10

та його поведінці під час досудового розслідування і судового розгляду, позиції потерпілої, яка наполягає на справедливому покаранні.

Водночас безпідставно надано перевагу поведінці ОСОБА_10 після визнання вини під тиском зібраних доказів та перерахування коштів на домашню адресу потерпілої вже на завершальному етапі судового розгляду, що у сукупності із досудовою доповіддю, не ґрунтується на вимогах статей 65, 75 КК і не може бути визначальним при виборі заходу примусу та порядку його відбування.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ІП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - адвокат ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок у частині цивільного позову шляхом відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» про стягнення моральної шкоди - у повному обсязі.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 та доведеності його вини, вважає, що вказаний вирок підлягає зміні шляхом повного зменшення суми.

Посилається на те, що позивачем, вказуючи дану позицію відносно завданої їй моральної шкоди, не було надано жодного обґрунтованого та конструктивного аргументу, а також належного та допустимого доказу. Позивачем було застосовано лише загальновживану у судові практиці аргументацію, що у свою чергу, йде в розріз із зазначеними нею самою положеннями чинного законодавства України, що тлумачать поняття моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та порядок її відшкодування. Зокрема, позивач посилається на приписи статті 1167 ЦК України та статті 1168 ЦК України, а також Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями ).

Проте, зазначаючи норми даних статей, позивачем чомусь було проігноровано норми чинного законодавства України, які конкретизують підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, а саме чч.2, 3 ст.23 ЦК України.

Зазначає, що ОСОБА_11 вказує у своїй позовній заяві в основу своїх моральних страждань те, що батько працював, допомагав їй матеріально, що є, як мінімум дивним, оскільки вона є дієздатною та працездатною особою, однак ніде не працює. При тому, саме вона, як дійсно любляча донька, про що вона зазначає у своєму позові, у відповідності до чинного законодавства України зобов`язана була утримувати батька ОСОБА_12 .

Крім того, позивач у своєму позові акцентує увагу на тому, що вона перебувала у важкому психологічному та психічному стані через загибель батька, однак жодного підтвердження даної обставини не надано.

Вказує, що ОСОБА_11 по суті бажає збагатитись за рахунок ситуації, що склалась, оскільки немає жодного конструктивного аргументу та доказу на підтвердження позиції щодо стягнення суми моральної шкоди, тим більше в такому розмірі! В основу обґрунтування наявності та розміру суми моральної шкоди зазначено лише абстрактні вислови та обставини. Однак жодного належного та допустимого доказу, зокрема мова йде про експертний висновок, який би підтвердив би, як факт наявності моральної шкоди, так і її розмір, у матеріалах справи відсутній, що, у свою чергу, свідчить, що суд першої інстанції при постановленні вироку в частині задоволення вимог цивільного позову керувався абстрактними поняттями, тобто, припущеннями, що є недопустимим у судовому процесі, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» про стягнення моральної шкоди - у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити в частині стягнення моральної шкоди з III «Євроголд Індестріз ЛТД» з суми 528000 гривень на суму 1302000 та в частині стягнення моральної шкоди з АТ «Страхова компанія «ІНГО», та стягнути з вказаної страхової компанії грошові кошти в сумі 72000 гривень. В решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції у вироку без будь-якого обґрунтованого аргументу та будь-якої судової практики прийняв кінцеве рішення, що заявлена потерпілою моральна шкода в сумі 2000000 (два мільйони) гривень є явно завищеною, та оцінив найвищу соціальну цінність в суспільстві - життя, в розмірі 600000 (шістсот тисяч) гривень, з якими ми не можливо погодитись, оскільки суд не вмотивував, з яких підстав він виходив при задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди частково й, порушуючи статті 370, 374 КПК, не навів жодного обґрунтування такого рішення.

Щодо стягнення моральної шкоди з Ш «Євроголд Індестріз ЛТД» зазначає, що результатом неправомірних дій ОСОБА_10 , а саме спричинення дорожньо- транспортної пригоди, потерпілій було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неспроможність продовжувати активне, звичне для неї та її сім`ї життя.

Так як було вказано вище в результаті неправомірних дій ОСОБА_10 настала смерть ОСОБА_12 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, які були досліджені в ході судового розгляду справи. Вказані протиправні дії свідчать про те, що потерпіла зазнала значного душевного болю та хвилювання, у зв`язку зі смертю її рідного батька, що є моральною шкодою у розумінні ст.23 ЦК України.

Посилається на те, що потерпіла поза всяким розумним сумнівом зазнала вкрай сильних та тривалих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо її батька з боку ОСОБА_10 , результатом якої стала смерть близького родича. Ці душевні страждання проявилися у негативних думках та спогадах про смерть її батька, тривозі, емоційній реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну. неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замкнення, бажання уникати контактів, обурення. Були порушені актуальні життєві плани позивача, у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я через втрату батька.

Вищевказані прояви сильних та тривалих душевних страждань є типовими для будь- якої звичайної людини, яка несподівано дізналася про насильницьку смерть свого батька. Наявність у позивача цих душевних страждань, їх сильний та тривалий характер є очевидними.

Виходячи із розрахунку та із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, компенсація за моральну шкоду ОСОБА_11 необхідна для відновлення її попереднього психологічного стану, з урахуванням принципу розумності та справедливості оцінюється в 1302000 (один мільйон триста дві тисячі) грн. 00 коп.

Вважає, що при визначні розміру моральної шкоди, суд обов`язково має врахувати суть позовних вимог, характер правопорушення, вину відповідача, глибину душевних страждань потерпілої, їх надто значну тривалість, радикально вимушені зміни у житті своєї сім`ї, час і зусилля, які докладаються нею до попереднього способу життя, фактичну байдужість відповідача до її проблем, які виникли в результаті смерті батька, а також вимоги справедливості та розумності і має змінити розмір відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди з AT «Страхова компанія «ІНГО» зазначає, що на підставі п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі по тексту - Закон № 1961-IV) ОСОБА_11 має право на страхові виплати з AT «Страхова компанія «ІНГО» у зв`язку із смертю батька у розмірі 36 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день настання страхового випадку, у загальному розмірі 216000 гривень.

Вказує, що з урахуванням наявності договору страхування відповідальність у певних межах була покладена як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію. Пунктом 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, крім іншого, передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Зазначає, що посилання суду у вироку на те, що потерпіла не забажала, аби страхова компанія відшкодовувала їй моральну шкоду, суд зменшив визначений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 600000 грн на суму 72000 грн і стягує різницю з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» в сумі 528000 грн., що аж ніяк не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки потерпіла бажала, щоб їй було відшкодовано кошти в розмірі 216000 (двісті шістнадцять тисяч) гривень, однак в подальшому судом було встановлено, що розмір відшкодування повинен бути в розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень, а тому вважає, що вирок в цій частині повинен також бути змінений, та на законних підставах кошти в розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень мають бути стягнені з АТ «Страхова компанія «ІНГО».

Вважає, що необхідно стягнути з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» моральну шкоду в розмірі 1302000 (один мільйон триста дві тисячі) грн. 00 коп., а також стягнути моральну шкоду з АТ «Страхова компанія «ІНГО» в розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду кримінального провадження не з`явилася, клопотань та заяв про відкладення розгляду провадження не надсилали. Разом з тим представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 повідомив, що потерпіла не бажає приймати участь в судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав як свою апеляційну скаргу, так і апеляційну скаргу представника потерпілої, та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» - адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої, який підтримав як свою апеляційну скаргу так і апеляційну скаргу прокурора, та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача ІП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - адвоката ОСОБА_9 , думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» - адвоката ОСОБА_9 , та заперечили щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та правильність кваліфікації його діяння за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що ніким не оспорюється.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п.п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно з положеннями ст.75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Як вбачається зі змісту ст.75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження, виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання застосував обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про його звільнення на підставі ст.75 КК України, суд у вироку врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, є добровольцем територіальної оборони Житомирської міської територіальної громади, за місцем роботи та проходження служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, поведінку обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення не залишив місце події, викликав швидку медичну допомогу, у подальшому розкаявся у скоєному та вибачився у потерпілої, обставинами, що пом`якшують покарання -щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації стосовно характеристики особистості обвинуваченого, відповідно до якого виправлення ОСОБА_10 можливе без його позбавлення або обмеження волі на певний строк, думку потерпілої, яка щодо призначення обвинуваченому покарання поклалася на розсуд суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам ст.ст.65, 75 КК України.

Разом із цим, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, звільняючи ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його наслідки, що він, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів ПДР України, яке полягало у перевищенні швидкості в межах населеного пункту, і саме недотримання ним правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на пішохода, який знаходився в цей момент на пішохідному переході, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину, і це жодним чином не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання обвинуваченим, який керував транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху та наслідки, що настали, які потягли за собою смерть потерпілого, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання з ізоляцією від суспільства.

Крім того судом першої інстанції не в повній мірі врахована думка потерпілої ОСОБА_11 , яка в судових дебатах просила вирішити справу по справедливості та підтримала думку прокурора, в тому числі щодо міри покарання.

На переконання колегії суддів при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, а тому він підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України, суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди, а саме вчинення в результаті грубого порушення Правил дорожнього руху, внаслідок якого настала смерть особи, особу винного, який раніше не судимий, є добровольцем територіальної оборони Житомирської міської територіальної громади, за місцем роботи та проходження служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, поведінку обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення не залишив місце події, викликав швидку медичну допомогу, у подальшому розкаявся у скоєному та вибачився у потерпілої, обставинами, що пом`якшують покарання -щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації стосовно характеристики особистості обвинуваченого, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_10 можливе без його позбавлення або обмеження волі на певний строк, думку потерпілої, яка щодо призначення обвинуваченому покарання підтримала прокурора, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у мінімальному розмірі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, яке за своїм видом та мірою буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та особи обвинуваченого, вважає за необхідне призначити його в межах санкції ч.2 ст.286 КК України на строк 3 роки.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку в апеляційному порядку.

Разом з тим, переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_10 в частині цивільного позову, на неправильність вирішення якого судом першої інстанції вказують в апеляційних скаргах і представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 , і представник цивільного відповідача ІП «Євроголд Індестріз ЛТД», адвокат ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, ч.1ст.128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, відповідно до ч.5 вказаної норми процесуального закону, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Також, у відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції встановлено, що автомобіль марки BMW-X7, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ «УЛФ-ФІНАНС».

14.11.2019 між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» було укладено договір фінансового лізингу № 5452/11/19-В.

Обвинувачений ОСОБА_10 працював на посаді водія в ІП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та 17.02.2021 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх посадових обов`язків.

Таким чином ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» є належним відповідачем та має нести цивільну відповідальність щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_11 , зокрема, моральної (немайнової) шкоди.

Протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вину ОСОБА_10 у заподіянні смерті ОСОБА_12 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у ході судового розгляду доведено поза розумним сумнівом.

Визначаючи розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення позовних вимог, врахував характер та обсяг душевних страждань потерпілої з приводу раптової втрати близької людини - батька, котрий загинув від отриманих в результаті ДТП травм, пережила та переживає психологічні страждання, негативні емоції, душевний біль, а також змушена докладати значних життєвих зусиль для організації свого життя, та дійшов висновку, що заявлена потерпілою моральна шкода в сумі 2000000 (два мільйони) гривень є явно завищеною, та оцінив її в розмірі 600000 (шістсот тисяч) гривень. У задоволенні інших частин вимог відмовлено.

Разом з тим, при визначенні остаточної суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» суд врахував правову позицію, викладену в постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2021 року (справа № 431/1397/20, провадження № 51 - 6263 км 20).

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2020 між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та АТ «Страхова компанія «ІНГО» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № 151746040. Цим полісом забезпечена відповідальність перед потерпілими за участю керованого автомобіля марки BMW-X7, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Пунктом 27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, крім іншого, передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 17.02.2021, становив 6000 грн, що визначено ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX.

Тому в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню зі страховика АТ «Страхова компанія «ІНГО» 72000 грн, а іншу суму з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД».

Проте, оскільки потерпіла не забажала, аби страхова компанія відшкодовувала їй моральну шкоду, суд зменшив визначений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 600000 грн на суму 72000 грн і стягнув різницю з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» в сумі 528000 грн.

Колегія суддів визнає безпідставними вимоги та доводи апелянта про стягнення з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 72000 гривень, оскільки з резолютивної частини позовної заяви про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо - транспортної пригоди представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь потерпілої ОСОБА_11 відсутня.

Вирішуючи питання цивільного позову заявленого потерпілою до ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000000 грн., суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов та стягнув з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди - 528000 грн., з чим погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що саме такий розмір моральної шкоди співмірний із заподіяною шкодою потерпілій ОСОБА_11 , яка в результаті вчинення злочину зазнала непоправних моральних страждань, які вплинули на її психологічний та загальноемоційний стан, і відповідає характеру та обсягу тих душевних страждань і переживань потерпілої, які вона понесла в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_10 , у зв`язку із втратою її рідного батька ОСОБА_12 , порушенням життєвих сімейних зв`язків, які поновити неможливо, та тяжкістю вимушених змін у житті потерпілої.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, визнаючи обґрунтованою суму моральної шкоди, що присуджена судом першої інстанції до стягнення з ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» на користь потерпілої ОСОБА_11 , вважає протилежні тому твердження представника потерпілої ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_13 безпідставними, адже всі ті обставини, на які він посилається, як то порушення життєвих зв`язків і неможливість їх поновлення та тяжкість вимушених змін у житті потерпілої, були враховані судом першої інстанції, який суму відшкодування моральної шкоди визначив, як з урахуванням цих обставин, так і вимог розумності та справедливості.

З вищенаведених підстав колегія суддів не погоджується з доводами та вимогами апеляційної скарги представника цивільного відповідача ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» адвоката ОСОБА_9 , що потерпіла не навела конструктивних аргументів та доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди.

Таким чином, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 , так і представника цивільного відповідача ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 в оскаржуваній ними частині є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його зміни, про що ставиться питання в їх апеляційних скаргах відповідно, не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409,414,420, КПК України, колегія суддів,

ухвалив :

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ІП «Євроголд Індестріз ЛТД» - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 березня 2023 року відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :