Справа № 478/806/19 Провадження № 1-кп/478/1/2024
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
08 квітня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участі секретаря : ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрово-Висунське, Казанківського району, Миколаївської області, українки, громадянки України, освіти середньо-спеціальної, офіційно не працюючої, заміжня, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,
ОСОБА_6 (після укладення шлюбу ОСОБА_7 ) , 29.08.2015 близько 13.00 години, приїхавши до території домоволодіння по АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 побачили на подвір`ї домоволодіння тіло ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями в області голови, без ознак життя, та в цей час у ОСОБА_6 виник умисел вчинити наругу над його тілом, у зв`язку з чим вона, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, запропонувала ОСОБА_8 . вкинути тіло ОСОБА_9 до вигрібної (туалетної) ями на території даного домоволодіння.
З цією метою, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 поклали тіло ОСОБА_9 на покривало, яке ОСОБА_6 винесла з будинку, та перенесли його тіло за будинок біля будівлі туалету, після чого ОСОБА_8 , розвернувшись, покинула місце події.
В цей час, ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення наруги над тілом померлого, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якої, діяльність у галузі поховання базується, зокрема, на принципах достойного ставлення до тіла померлого, поховання в установленому законодавством порядку, запобігання випадкам непоховання померлих, та вимог ст. 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якої, усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті, підтягнула на покривалі тіло ОСОБА_9 до вигрібної (туалетної) ями та вкинула його в зазначену яму, після чого, продовжуючи реалізувати злочинний намір, почала засипати тіло землею, а саме - за допомогою лопати засипала яму землею, яку брала біля туалету.
Близько 17.30 години 29.08.2015 особа, судовий розгляд відносно якого триває , повернувся до АДРЕСА_2 , і дізнавшись, що тіло ОСОБА_9 вкинули до туалетної ями, пішов переконатися в цьому. Коли він підійшов до будівлі туалету, побачив, що частина тіла, а саме нога покійного, частково виглядає з-під землі, якою його засипали, після чого особа, судовий розгляд відносно якого триває, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, фактично приєднавшись до вчинення наруги над тілом покійного, з метою доведення спільного злочинного наміру до кінця, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , спустився (нахилився) до ями, та взявши поліетилен, який йому надала ОСОБА_6 , накрив ногу ОСОБА_9 , після чого піднявся та вони з ОСОБА_6 почали засипати його тіло землею, а саме особа, судовий розгляд відносно якого триває спільно з ОСОБА_6 накопали біля туалету близько 10 відер землі, яку лопатою насипали у відра, після чого особа, судовий розгляд відносно якого триває засипав тіло ОСОБА_9 землею, тим самим, вчинюючи наругу над тілом померлого.
Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, ознаками якого є наруга над тілом померлого, вчиненій за попередньою змовою групою осіб .
08.04.2024 року між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України та згідно умов якої, сторони погоджуються, що:
- обвинувачена беззастережно визнала свою вину в інкримінованому злочині;
- обвинуваченій має бути призначене покарання за ч. 3 ст. 297 КК України - у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 ( двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
- сторони розуміють наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, відповідальність за яке передбачено за ч. 3 ст. 297 КК України і яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Відповідно до вимог ст. 474 КПК України у обвинуваченої з`ясовано, що вона цілком розуміє свої права, наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які можуть бути застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Обвинуваченій роз`яснено наслідки невиконання ним угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
До суду надана заява потерпілої ОСОБА_10 , яка не заперечує проти укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши відповідну угоду, думку потерпілої ОСОБА_10 , висловлену нею в заяві , яка надана до суду, в якій вона не заперечує проти укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , суд приходить до переконання, що вона може бути затверджена.
Укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України, підписана сторонами добровільно і не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози, обіцянок чи дії інших обставин, ніж ті, що передбачені в самій угоді.
Умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін, інших осіб, суспільних інтересів.
Права ОСОБА_4 під час укладення угоди дотримані, судом не встановлені очевидні ризики невиконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань.
Дії ОСОБА_4 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, також судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 має середньо-спеціальну освіту, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, заміжня, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судима, обставинами, що пом`якшують покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітньою, обставин, що обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченій покарання, узгоджене сторонами в угоді.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.
Питання щодо процесуальних витрат по справі суд вирішує, відповідно до вимог ст. 126 КПК України.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до приписів п.5 ч.9 ст.100 КПК України під час судового розгляду відносно особи, судовий розгляд відносно якого триває .
Керуючись ст.ст. 370, 374, 475 КПК України,
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначити їй покарання у виді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 ( двох ) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міра запобіжного заходу обвинуваченій не обиралась.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 4763 ( чотири тисячі сімсот шістьдесят три ) гривні 16 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з моменту його проголошення виключно з підстав, передбачених ст.394 ч.3 КПК України.

Суддя : ОСОБА_1