Номер провадження: 11-сс/813/969/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000062 від 20 жовтня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2024 року було частково задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 04 липня 2024 року включно.

Залишена без змін визначена в якості альтернативного запобіжного заходу застава 80 (вісімдесят) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 04 липня 2024 року включно, процесуальні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:

-не відлучатися із заселеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого судді, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема особисте зобов`язання або заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або домашній арешт у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що прокурором не було належним чином обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і вони очевидно зменшились зі спливом часу.

Обвинувачений не має наміру вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду, впливати на свідків або інших учасників кримінального провадження, а в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази, що підтверджують ризик втечі чи вплив на свідків у справі.

ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, позитивно характеризується та займався волонтерською діяльністю.

Окремо захисник зазначила, що визначений ОСОБА_7 розмір застави є непомірним і слідчим суддею не було враховано його матеріальний стан.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, звернулась до апеляційного суду із клопотанням про розгляд справи без її участі, зазначила, що вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі і просить її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 також направив заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 за його відсутності і відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Положеннями статті 421 КПК України встановлено, що отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ст.422, ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.

Приймаючи до уваги клопотання учасників апеляційного розгляду, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ч.4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

За таких обставин прокурор, з урахуванням того, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжуються існувати, звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За результатом здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023 року, 26.04.2024 року до Ширяївського районного суду Одеської області було скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000062 від 20.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02.05.2024 року в ході підготовчого судового засідання суддею Ширяївського районного суду Одеської області було задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 щодо направлення кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження за належною підсудністю.

Відтак, підготовче судове засідання у справі не проведено.

З огляду на те, що провести підготовче судове засідання у справі та вирішити питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до закінчення строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою (до 12.05.2024 року) не представилось можливим з об`єктивних причин, прокурор, з урахуванням того, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжуються існувати, на підставі ч. 6 ст. 199 КПК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що долучені до клопотання матеріали дійсно підтверджують обґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керування такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, є обґрунтованою.

Оскільки в апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу слідчого судді у цій частині.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які обумовлені наступним.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є обґрунтованим, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи, що у разі засудження за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, може вжити заходів до переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також з п. 36 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України». Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді, який зазначив, що оскільки, наразі ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприянні вчиненню таких дій порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, що може бути фактором, який сприятиме останньому у залишенні території України та переховуванні від органу досудового розслідування та суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у певному кримінальному провадженні обумовлюється тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили. Тобто ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Апеляційний суд, враховує викладені у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення та надані до нього матеріали, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , в тому числі, підтверджується показаннями свідків, вважає доведеним те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань. З огляду на те що ОСОБА_7 стали відомі анкетні дані свідків за час проведення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України, є наявним ризик незаконного впливу обвинуваченого на таких осіб.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під не зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що обвинувачений є раніше не судимим, має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобіганню встановлених ризиків у разі застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

З огляду на викладене, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги щодо зменшення визначеного ОСОБА_7 розміру застави, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, передбачає визначення застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд зазначає про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану обвинуваченого не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року до підозрюваного ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 400 (чотирьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1073600 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Разом з тим, ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2023 року відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Апеляційний суд констатує, що раніше визначений ОСОБА_7 розмір застави був зменшений з 400 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що, враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обраний розмір застави у розмірі 214 720 гривень, зможе стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого, буде достатньою мірою гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та зменшення розміру застави є необґрунтованими, а слідчий суддя правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а визначений розмір застави є необхідним для забезпечення наявних ризиків.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2024 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 04 липня 2024 року, з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3