Провадження № 11-кп/811/258/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000126 від 06.07.2023 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.1 ст.190 КК України до штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 34 000 грн - тридцять чотири тисячі грн.

Згідно вироку, ОСОБА_6 09.06.2023 року о 23:13 год., перебуваючи в квартирі за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом зловживання довірою, під приводом продажу одягу в інтернет-магазині «Модно і доступно», що у соціальній мережі «Facebook», як передоплату, отримала від потерпілої ОСОБА_9 грошові кошти за покупку жіночого костюму у сумі 485 грн на банківську картку АБ «УКРГАЗБАНК» № НОМЕР_1 , яка знаходиться у її користуванні. 11.06.2023 приблизно о 15:15 год. у банкоматі АБ «УКРГАЗБАНК за адресою м. Львів, проспект Чорновола, 61, використовуючи банківську картку АБ «УКРГАЗБАНК» № НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , незаконно заволоділа вказаними грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 , які в подальшому витратила на власні потреби.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24.01.2024, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, кримінальне провадження у справі закрити за п.1 ч. 2 ст.284 КПК України. Вирішити питання скасування арешту майна, накладеного ухвалою Личаківського районного суду від 20.11.2023 у справі №463/10075/23.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що кримінальне провадження не було закрито за наявності підстав, передбачених ст. 45 КК України. Вважає, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в основному таке порушення полягало в тому, що суд не з`ясував процесуальної поведінки обвинуваченої у ході досудового розслідування шляхом дослідження протоколів її допиту в якості свідка та в якості підозрюваної, а отже належним чином не перевірив наявність таких умов для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При тому, що всі інші підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям були встановлені судом.

Вказує, що захисником обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання було подано клопотання від 07.12.2023 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим тям та закриття кримінального провадження у справі за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. А також було подано до суду обсяг і порядок дослідження доказів, запропонований стороною захисту від 21.12.2023 року дія забезпечення розгляду клопотання захисту про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_9 надіслала до суду заяву від 07.12.2023 року з власноручним підписом в якій вказала, що їй відомо про судове засідання, призначене на 19.12.2023 року, вона просила розглядати справу, в тому числі клопотання захисника за її відсутності та не заперечує щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Стверджує, що суд першої інстанції не роз`яснював учасникам кримінального провадження змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно вимог вказаної норми, та фактично не встановлював спрощеного порядку дослідження доказів. За клопотанням захисту суд частково дослідив докази, якими захист підтверджував наявність обставин дійового каяття. Відтак, розгляд справи проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного та несправедливого рішення.

Захисник зазначає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягало і в тому, що після отримання клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності суд першої інстанції не забезпечив його невідкладного розгляду. При тому, що захисник наполягала на розгляді вказаного клопотання.

Крім того, звертає увагу, що під час судового розгляду справи, суд першої інстанції не в повній мірі та з порушеннями дослідив докази, які сторона захисту просила дослідити для забезпечення розгляду клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, в тому числі для встановлення обставин активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. В своїй апеляційній скарзі захисник просить повторно дослідити докази, на які посилався

Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у дослідженні протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 15.11.2023 року та протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 23.11.2023 року, а також протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_6 від 24.11.2023 року. Відмову у дослідженні вказаних доказів суд мотивував тим, що показання свідків досліджуються судом безпосередньо. Однак, дослідження вказаних доказів є необхідним для перевірки умов для звільнення від кримінальної відповідальності, а саме обставин активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Окрім того, до початку судового розгляду ОСОБА_10 звернулась до суду в межах справи №466/12643/23 з клопотанням від 15.12.2023 про скасування арешту (заборону володіння, користування та розпорядження) на мобільний телефон марки Іphone 14 pro, чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року. Вказане клопотання було вручене учасникам провадження для ознайомлення. Про наявність вказаного клопотання було згадано також учасниками судового провадження під час судового засідання 19.12.2023 року, де, суд першої інстанції не розглянув вказаного клопотання у встановлений КПК України строк, що на переконання апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неможливості ухвалити законне обгрунтоване судове рішення, зокрема в частині вирішення питання про речові докази та скасування арешту майна, яке належить третій особі. Вказане клопотання відсутнє у матеріалах кримінального провадження, що було виявлено захисником після проголошення вироку під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у суді. Захисник вважає, що вказане клопотання слід дослідити суду апеляційної інстанції як таке, що безпідставно не розглядалось судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі просить дослідити

- Рапорт від 07.11.2023 року оперуповноваженого ОСОБА_11 (досліджений судом першої інстанції не повністю та з порушеннями).

- ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 10.11.2023 року про обшук та протокол обшуку від 15.11.2023 року (досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями).

-протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 15.11.2023 року (не досліджувався судом першої інстанції, однак було відповідне клопотання захисту)

-протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 23.11.2023 року (не досліджувався судом першої інстанції, однак було відповідне клопотання захисту).

-протокол допиту підозрюваної ОСОБА_12 від 24.11.2023 року (не досліджувався судом першої інстанції, однак було відповідне клопотання захисту)

-протокол проведення слідчого експерименту від 24.11.2023 року (досліджений судом першої інстанції не повністю та з порушеннями).

-платіжна інструкція про відшкодування шкоди потерпілій від 22.11.2023 року та листування з потерпілою (досліджені судом з порушенням неправильно

-клопотання про скасування арешту майна від 15.12.2023 року з додатками, в тому числі ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2023 року про арешт майна, (не розглянуто судом).

Та просить допитати свідка ОСОБА_10 та обвинувачену ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченої які апеляційні вимоги підтримали та позицію прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суд відмовив в задоволенні клопотання захисника про дослідження доказів, оскільки судовий розгляд в суді першої інстанції здійснювався в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини учасниками не оспорювались, тому суд не досліджував доказів на їх підтвердження. Проте, суд першої інстанції звернув увагу та надав оцінку в своєму вироку доказам, на які покликалась захисник ОСОБА_8 для забезпечення розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям. Тому апеляційний суд не бачить жодних підстав та обґрунтованої необхідності для повторного дослідження заявлених захисником доказів та допиту свідка ОСОБА_10 , оскільки вказані докази були досліджені судом першої інстанції та здобули належну та об`єктивну оцінку в частині вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з наданих до клопотання захисником письмових доказів вбачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинено 09.06.2023 р., відомості про вчинений злочин внесені в ЄРДР 06.07.2023 р. Лише після обшуку ,проведеного за ухвалою слідчого судді 15.11.2023 р. за місцем проживання доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , було останньою видано мобільні телефони, за допомогою яких обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення. І тільки після цього ОСОБА_6 визнала свою вину у вчиненому. Зазначене стало однією з підстав суду першої інстанції вважати, що в діях ОСОБА_6 дійове каяття відсутнє.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що щодо ОСОБА_6 на даний час наявні інші кримінальні провадження щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України. Вказане, на думку колегії суддів, ставить під сумнів позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченої, а також її усвідомлене ставлення до вчиненого.

Тобто, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки дійового каяття, оскільки свою вину вона почала визнавати через 5 місяців після вчиненого, коли в ході проведення слідчої дії були встановлені докази, які містили фактичні данні на доведення її вини.

Таким чином апеляційні доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та вважає вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4