Провадження № 1-кс/554/3520/2024
У Х В А Л А

19 березня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання слідчої СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000255 від 17 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писаренко Полтавського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIII), ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України № 600-VI від 25 вересня 2008 року),

в с т а н о в и в :

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби щодо підозрюваного ОСОБА_6 без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього процесуальні обов`язки, необхідність в чому аргументована наступним.

ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000255 від 17 листопада 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

Як вбачається зі змісту поданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 в період часу з 2013 до 2019 року, під час спільного проживання в одному будинку зі ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований в АДРЕСА_1 , де також проживала його дружина ОСОБА_9 , систематично вчиняв відносно ОСОБА_8 розпусні дії за наступних обставин.

ОСОБА_10 в період часу з 2013 до 2019 року, маючи умисел на вчинення розпусних дій, в невстановлений слідством день та час, перебуваючи на території свого домоволодіння за вищевказаною адресою, користуючись відсутністю ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла чотирнадцяти років, з метою реалізації свого умислу, направленого на порушення статевої недоторканості та вчинення відносно ОСОБА_8 розпусних дій, які були спрямовані на задоволення власної статевої пристрасті, та збудження у неповнолітньої статевого інстинкту, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо малолітньої особи, та маючи намір на вчинення дій сексуального характеру, які здатні викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток,використовуючи безпорадній стан малолітньої, який виразився у тому що остання не могла розуміти зовнішню фактичну сторону скоєних відносно неї дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підкоривши малолітню своїй волі, систематично здійснював відносно потерпілої розпусні дії сексуального характеру, що виразилися в оголенні своїх і потерпілої статевих органів, непристойних торканнях до них та грудей малолітньої, які викликали статеве збудження.

Також ОСОБА_6 в період часу з 2013 до 2019 року під час спільного проживання в одному будинку з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_1 , де також проживала його дружина ОСОБА_9 , неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_8 дії сексуального характеру, а саме: пов`язані з вагінальним проникненням з використанням іншого предмету та двічі пов`язані з оральним проникненням геніталій в тіло потерпілої за наступних обставин.

ОСОБА_6 в період часу з 2013 до 2019 року, в невстановлений слідством день та час, маючи умисел на дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло ОСОБА_8 , перебуваючи в домоволодінні за вищевказаною адресою, користуючись відсутністю ОСОБА_9 , реалізуючи свій умисел на вступ в статеві зносини із особою, якій не виповнилось 14 років, а саме ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла чотирнадцяти років, використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, безпорадній стан малолітньої, який виразився у тому що остання не могла розуміти зовнішню фактичну сторону скоєних відносно неї дій, в силу свого віку та не чинила опору, з метою реалізації свого умислу, направленого на порушення статевої недоторканості відносно ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підкоривши потерпілу своїй волі, вчиняв дії сексуального характеру пов`язані із проникненням в її піхву пальцем руки та двічі з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_8 своїм оголеним статевим органом.

В ході досудового розслідування кримінального провадження 14 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України № 600-VI від 25 вересня 2008 року), як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, а також ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року), як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та вагінальним проникненням з використанням іншого предмету щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Зважаючи на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілу чи свідків в кримінальному провадженні, слідча просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього обов`язки: не залишати постійне місце проживання в АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора чи суду; прибувати до слідчого СВ відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області та прокурорів Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, суду за кожною окремою вимогою суду, слідчого та прокурора у встановлений у вимозі час; утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками у провадженні; не відлучатися за межі с. Сердюки Полтавського району Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання слідчому паспорт, інший документ, який надає право для виїзду за кордон.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити з мотивів, наведених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_6 заперечував щодо змісту пред`явленої йому підозри і вини у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав, зазначивши, що описаних у повідомленні про підозру діянь він не вчиняв.

Захисники підозрюваного - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання слідчої, вважаючи пред`явлену ОСОБА_6 підозру необґрунтованою, а ризики стороною обвинувачення не доведеними, оскільки відсутні будь-які дані, які б вказували на реальну можливість здійснювати підозрюваним спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення. Захисник ОСОБА_4 окремо вказав, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання, де проживає з матір`ю похилого віку (1943 року народження), за якою здійснює догляд, а тому останній не може покинути місце свого мешкання та переховуватися таким чином від органів слідства та суду. В зв`язку з цим просили відмовити в задоволенні клопотання слідчої.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, набуття особою статусу «підозрюваного» та наявність обґрунтованої підозри її у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Слідчим суддею встановлено, що 14 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIII), ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України № 600-VI від 25 вересня 2008 року).

При цьому в зв?язку з тим, що нормами КПК України прямо не визначено змісту поняття «обґрунтована підозра», необхідно відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини, за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об?єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин (наприклад, пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування» (наприклад, пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

Так, як вбачається зі змісту клопотання, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень стороною обвинувачення доводиться зібраними по матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема відомостями, які містяться в протоколах допиту потерпілої ОСОБА_8 з додатком та допиту законного представника потерпілого ОСОБА_11 , а також даними висновку експерта № СЕ 19/111-23/53728- ПС від 30 січня 2024 року та іншими доказами в їх сукупності.

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами, всупереч доводам сторони захисту, дають підстави для висновку, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIII), ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України № 600-VI від 25 вересня 2008 року), є обґрунтованою.

При цьому при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою продовження строку дії застосованого запобіжного заходу, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження.

Підставою для застосування запобіжного заходу також є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

При цьому згідно ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин на які вони посилаються.

Так, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, який в клопотанні обґрунтовується тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, а також тим, що ОСОБА_6 може не в повній мірі усвідомлювати процедуру досудового розслідування та наслідки притягнення до кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків в кримінальному провадженні, оскільки в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що підозрюваний проживає в одному населеному пункті із свідками і йому відоме місце знаходження потерпілої.

Аналізуючи доводи сторони обвинувачення щодо зазначених ризиків, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно наданих в розпорядження суду доказів, після повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIII), ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України № 600-VI від 25 вересня 2008 року), останній не вчиняв дій щодо переховування від органів досудового розслідування та в судове засідання для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо нього з`явився за судовим викликом самостійно. При цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 є соціально адаптованим, має постійне місце мешкання та на утриманні хвору матір похилого віку, за якою він постійно здійснює догляд.

Посилання сторони обвинувачення на ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, носить суто формальний характер, оскільки на його підтвердження слідчою в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не наведено жодного обґрунтування та відповідно не надано будь-яких доказів, що підозрюваний вчинив спробу протидії кримінальному провадженні шляхом вчинення таких дій, або він має намір та можливість їх вчинити.

Констатація слідчою у клопотанні наявності ризику, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу чи свідків в кримінальному провадженні слідчим суддею оцінюється критично, з огляду на те, що матеріали клопотання не містять жодного доказу реальної можливості незаконного впливу підозрюваним на вказаних осіб. Зі змісту клопотання не слідує і прокурором в судовому засіданні не наведено будь-яких дій підозрюваного, які б могли свідчити про його намір незаконно вплинути на потерпілу або свідків, в зв`язку з цим посилання сторони обвинувачення на наявність цього ризику слідчим суддею до уваги також не приймається.

Слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належать і запобіжні заходи, застосовуються саме з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням.

Стороною обвинувачення не спростовано доводів сторони захисту, що ОСОБА_6 жодним чином не перешкоджав дієвості цього кримінального провадження і на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, завдання досудового розслідування можуть бути виконані без застосування щодо нього запобіжного заходу.

Зважаючи на це, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як відсутні ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, в зв`язку з чим клопотання слідчої про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, якщо прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення), але не доведе обставини, передбачені п. п. 2 і 3 ч. 1 ст. 194 КПК України (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, а також недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні).

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання підозрюваного ОСОБА_6 прибувати за за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду до органу досудового розслідування або суду.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 196, 194, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчої СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000255 від 17 березня 2023 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, - відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду до органу досудового розслідування або суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчу, в провадженні якої знаходиться кримінальне провадження.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 22 березня 2024 року о 16 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_12