КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/2596/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3198/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2024 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000357 від 19.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучені 18.03.2024 у період часу з 11.42 по 12.17 год. на відкритій ділянці місцевості, а саме на узбіччі автодороги, що по АДРЕСА_1 : свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключі від самоскиду, накладну № 1, дані речі поміщено до спеціального пакету № SUD 2106681, автомобіль МАЗ, модель «551605» типу САМОСКИД-С, білого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові якого наявний ґрунт, власником яких є ОСОБА_6 , із забороною користування, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключі від самоскиду, накладну № 1, автомобіль МАЗ, модель «551605» типу САМОСКИД-С, білого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянт зазначає, щозазначена ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Апелянт вказує на те, що об`єктом зазначеного злочину є саме корисні копалини. Саме із ґрунтом необхідно проводити слідчі дії експертизи, оцінювання, тощо. Однак свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, CAT 658859, ключі від самоскиду, накладна №1, автомобіль МАЗ, модель «551605»типу САМОСКИД-С, білого кольору 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , не є об`єктом злочину, оскільки документи надані, авто ідентифіковано, власник його встановлений, місцезнаходження його відоме, тому не було правових підстав накладати арешт на документи, ключі, накладну та авто.

Оскаржуваною ухвалою, ґрунт не визнано речовим доказом та не арештовано. Оскільки відсутній факт визнання ґрунту, як речового доказу, його не арештовано, тому не має можливості використовувати ґрунт, який знаходиться у автомобілі МАЗ, модель «551605»типу СА- МОСКИД-С, білого кольору 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , як доказ у досудовому провадженні та відповідно до п.5, ст.171, ґрунт має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Також апелянт зазначає, що санкція ч. 1 ст. 240 КК України, не передбачає спеціальної конфіскації майна. При цьому ОСОБА_6 , не є підозрюваним, обвинуваченим, а тому до нього не може бути прийнято ухвалу про арешт майна, з метою спеціальної конфіскації. Доказів про завдану шкоду заподіяну ОСОБА_6 , про розмір неправомірної вигоди, відсутні.

Таким чином, дії слідчого, прокурора та слідчого судді порушують принципи: «Справедливої рівноваги», «Пропорційності» та «Розумного співвідношення» між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Порушують справедливий баланс в питаннях позбавлення майна. У зв`язку з чим, ОСОБА_6 несе «індивідуальний і надмірний тягар». ОСОБА_6 потерпає від арешту майна, несе збитки втрачає клієнтів. Хоча у цьому немає ніякої необхідності.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомив, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

З урахуванням думки представника власника майна, який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду у відсутності прокурора, а також положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів пришла до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представника власника майна, який підтримав апеляційні скарги в повному обсязі та просив задовольнити їх в повному обсязі,вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, що 18.03.2024 до ЧЧ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення працівників поліції на лінію 102, з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_1 , невідома особа на автомобілі марки МАЗ з д.н.з. НОМЕР_2 , незаконно вивозить корисні копалини місцевого значення у значному розмірі.

У подальшому, 18.03.2024 у період часу з 11:42 год. по 12:17 год. слідчим СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , було проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості, а саме на узбіччі автодороги, що по АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключі від самоскиду, накладну № 1, дані речі поміщено до спеціального пакету № SUD 2106681, автомобіль МАЗ, модель «551605» типу САМОСКИД-С, білого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові якого наявний грунт. Даним автомобілем керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.05.2023 постановою слідчого зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

21.03.2024 прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Ірпінського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000357 від 19.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор вказав, що вилучені в ході огляду предмети були об`єктом кримінально протиправних дій, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор зазначив, що у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

26.03.2024 ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучені 18.03.2024 у період часу з 11.42 по 12.17 год. на відкритій ділянці місцевості, а саме на узбіччі автодороги, що по АДРЕСА_1 : свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключі від самоскиду, накладну № 1, дані речі поміщено до спеціального пакету № SUD 2106681, автомобіль МАЗ, модель «551605» типу САМОСКИД-С, білого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові якого наявний ґрунт, власником яких є ОСОБА_6 , із забороною користування, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про накладення арешту у зв`язку із тим, що вилучені речі в ході проведеного 18.03.2024 огляду у період часу з 11.42 по 12.17 год. на відкритій ділянці місцевості, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, так як містять інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме порушення встановлених правил охорони надр, що створило небезпеку для довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 від 19.03.2024 /а.с. 29-30/ в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Щодо тверджень апелянта, що санкція ч. 1 ст. 240 КК України, не передбачає спеціальної конфіскації майна, при цьому ОСОБА_6 , не є підозрюваним, обвинуваченим, а тому до нього не може бути прийнято ухвалу про арешт майна, з метою спеціальної конфіскації, колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно саме з метою збереження речових доказів, а не з метою спеціальної конфіскації, а тому це не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали та не спростовує висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення подальшого досудового розслідування.

При цьому колегія суддів також бере до увагу те, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 , до апеляційної скарги долучено копію резолютивної частини ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2024 у справі № 367/2596/24, з якої вбачається, що задоволено частково клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 26.03.2024 на тимчасово вилучений 18.03.2024 автомобіль МАЗ, модель «551605» типу САМОСКИД-С, білого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключі від самоскиду, - скасовано в частині позбавлення права користування вказаним майном. У решті клопотання відмовлено.

Таким чином на момент апеляційного розгляду відсутня заборона у користуванні ОСОБА_6 тимчасово вилученим 18.03.2024 автомобілем МАЗ, модель «551605» типу САМОСКИД-С, білого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого ОСОБА_6 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключами від самоскиду, а тому твердження апелянта, що ОСОБА_6 несе «індивідуальний і надмірний тягар», потерпає від арешту майна, несе збитки та втрачає клієнтів не відповідає дійсності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4