ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/4705/19 Номер провадження 11-кп/814/1395/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харків від 13 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2018 року за №0001394, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 квітня 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Суми, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз -

11 квітня 2001 року Харківським обласним судом за ч.3 ст.142, п.п. "а", "і", "п." ст.93, ч.2 ст.188-1, ч.1 ст.189-4, ч.2 ст.190, ст.42 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства та один із яких спричинив смерть людини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харків від 13 лютого 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні ОСОБА_8 запобіжного заходу. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не обґрунтував свої висновки та не врахував те, що стороною обвинувачення: не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який тривалий час перебуває під вартою в ході розгляду провадження, в ході якого суд фактично не дослідив докази; не встановлено обставин причетності ОСОБА_8 до вчинення ним інкримінованих злочинів, а пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам події.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: п.13 ч.2 ст.115 КК України - умисного протиправного заподіяння смерті (умисного вбивства) іншій людині, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; ч.1 ст.153 КК України - задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства; ч.2 ст.15 п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115 КК України - закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті (умисне вбивство) двом особам, поєднане із насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; ч.2 ст.15 п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України - закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті (умисне вбивство) двом особам, вчинене з особливою жорстокістю особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, ОСОБА_8 неодноразово судимий (3 рази), в тому числі за вчинення умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, відбував тривалі строки покарань у місцях позбавлення волі та встановлені під час розгляду питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу обставини в їх сукупності вказують на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів проти життя та здоров`я людей, статевої свободи, недоторканості потерпілої, три з яких є особливо тяжкими злочинами, пов`язаними, зокрема, з умисним вбивством людини, вчиненням замаху на вбивство двох осіб із особливою жорстокістю та насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом після відбуття обвинуваченим покарання за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_8 у їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Пунктами 1, 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства; який спричинив загибель людини.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства та один із них спричинив загибель людини.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів, а також повноти досудового розслідування, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Що стосується тверджень ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційної інстанції про невручення йому прокурором копії клопотання про продовження запобіжного заходу, то вони є необгрунтованими.

Із носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді, вбачається, що цей суд у засіданні переконався в отриманні стороною захисту копій клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, приєднав до справи долучені прокурором дані на підтвердження вказаних обставин.

Разом з цим, названі вище посилання ОСОБА_8 не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки приписами ч.3 ст.331 КПК України встановлено обов`язок суду під час судового провадження розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку. Ця норма є імперативною.

Також положеннями ч.5 ст.199 КПК України передбачено, що підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, є недоведення прокурором того, що обставини, зазначені у ч.3 ст.199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Наведена ж ОСОБА_8 обставина також не є передбаченою ч.1, ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст.199 КПК України підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Окрім того, мотиви обвинуваченого в цій частині не спростовують висновок суду першої інстанції щодо необхідності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів ураховує тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого, проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 і запобігти встановленим вище ризикам.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Між тим, суд апеляційної інстанції з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання зазначених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харків від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4