ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2558/24

Номер провадження 1-кп/495/730/2024

27 червня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000194 від 07 лютого 2024, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Білгород-Дністровський Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, учня ДНС " Білгород-Дністровський професійний будівельний ліцей", раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпіла - ОСОБА_6

законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 06.02.2024 приблизно о 14.40 годин, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалося можливим, перебуваючи в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, на вул. Військової Слави, 35, біля магазину «Лук`янівський», виявив в банкоматі ПРАТ «Приват-Банк», що розташований за вище вказаною адресою банківську картку «Ощадбанк» з номером НОМЕР_1 , яка належить потерпілій ОСОБА_6 , розуміючи протиправний характер своїх дій, обвинувачений ОСОБА_3 привласнив виявлену банківську картку, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Тобто, обвинувачений ОСОБА_3 визначив предметом злочинного посягання банківську карту з номером НОМЕР_1 , а саме грошові кошти які знаходяться на ній.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан в Україні продовжувався 16 листопада 2023 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №10211, строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, тобто до 14 лютого 2024 року. Строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року на 90 діб, тобто до 13 травня 2024 року.

Досудовим розслідуванням встановлено що, 06.02.2024 року в період часу з 14.45 годин по 15.10 годин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи та достовірно знаючи про оголошення воєнного стану на території України, умисно, маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, з корисливих мотивів, користуючись можливістю, що потерпіла ОСОБА_6 знімаючи кошти з банкомату ПРАТ «Приват Банк» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової Слави, 35 (біля магазину «Лук`янівський») залишила свою банківську картку в банкоматі, ОСОБА_3 побачивши картку в банкоматі, користуючись тим, що його дії не будуть ніким помічені, намагався зняти кошти з банківської картки, яка належить потерпілій з терміналу, який знаходився за вказаною адресою. Після того, як йому не вдалося зняти кошти з терміналу, він вилучив карту з терміналу та пішов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та скориставшись тим, що банківська картка була з чіпом безконтактного доступу двічі розрахувався нею в вище зазначеному магазині, здійснивши покупки на суму 80 гривень та 362 гривні, потім пішов до магазину «Лук`янівський» який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснив покупку товару в зазначеному магазині на суму 178 гривень, розрахувавшись карткою, яка належить потерпілій ОСОБА_6 . Після чого, він ідучи по АДРЕСА_1 , пошкодив і викинув в невідомому напрямку, банківську картку, яка належала потерпілій ОСОБА_6 .

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушень, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357 ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив суду, що дійсно, він 06.02.2024 приблизно о 14.40 годин, перебуваючи в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, на вул. Військової Слави, 35, біля магазину «Лук`янівський», виявив в банкоматі ПРАТ «Приват-Банк», що розташований за вище вказаною адресою банківську картку «Ощадбанк» яка належить потерпілій ОСОБА_6 , розуміючи протиправний характер своїх дій, привласнив виявлену банківську картку та користуючись тим, що його дії не будуть ніким помічені, намагався зняти кошти з банківської картки, яка належить потерпілій з терміналу, який знаходився за вказаною адресою. Після того, як йому не вдалося зняти кошти з терміналу, він вилучив карту з терміналу та пішов до магазину «Універсам» який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та скориставшись тим, що банківська картка була з чіпом безконтактного доступу двічі розрахувався нею в вище зазначеному магазині, здійснивши покупки на суму 80 гривень та 362 гривні, потім пішов до магазину «Лук`янівський» який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснив покупку товару в зазначеному магазині на суму 178 гривень, розрахувавшись карткою, яка належить потерпілій . Після чого, він ідучі по АДРЕСА_1 , пошкодив і викинув в невідомому напрямку, банківську картку, яка належала потерпілій ОСОБА_6 . В скоєному щиро розкаявся про те що в країні оголошено воєнний стан йому було відомо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочинии. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочинів обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів. Також дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття, неповнолітній вік обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчинених ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, займається суспільно-корисною працею, його вік та стан здоров`я , те що він раніше не судимий, вчинив кримінальні правопорушення, одне з яких згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його каяття у скоєному.

При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та що обтяжують відповідальність.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином України та має неповнолітній вік, досягнувши на момент вчинення даного злочину шістнадцяти років, що перевищує мінімальний вік, з якого настає кримінальна відповідальність за його вчинення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога не перебував, за психіатричною допомогою не звертався, за місцем постійного проживання та за місцем навчання характеризується позитивно, у зв`язку із юридичною відсутністю батька та позбавлення батьківських прав його матері має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, й проживає разом з бабусею похилого віку.

Згідно висновків досудової доповіді, складеної Білгород-Дністровським районним відділом філії ДУ "Центр пробації" у Одеській області 21.06.2024 року, оцінено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , визначено, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк є можливим за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання рекомендованих заходів, спрямованих на мінімізацію ризику їх вчинення повторно; у випадку прийняття судом рішення про звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, вважали доцільним покладання додатково обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а також виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Обираючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, обставини, які пом`якшують покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та приходить до висновку, що необхідно призначити основне покарання за правилами ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення, з урахуванням правил статей 59-1, 98, 101 КК України і таке покаранням у виді пробаційного нагляду, на переконання суду буде необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, визнав обставини, вказані судом вище, виключними по справі.

Частиною 2 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, проте згідно ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

28.03.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23.08.2023 року, яким, окрім іншого, санкція ч. 1 ст. 357 КК України передбачає можливість призначення покарання у виді пробаційного нагляду, який полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

В такому випадку, суд приходить до висновку про необхідність застосування закону про кримінальну відповідальність в чинній редакції.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, та те, що потерпілий у своїй заяві не наполягає на призначенні обвинуваченому суворого покарання, а також враховуючи позицію прокурора та висновок досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації про те, що виправлення ОСОБА_3 може бути досягнуто без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Суд переконаний в тому, що визначена міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що одне з вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень є тяжким злочином, враховуючи обставини, що пом`якшують його покарання, чисельність та вид яких на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з огляду на особу обвинуваченого, який кримінальне правопорушення вчинив вперше та позитивно характеризується за місцем проживання і навчання, суд із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України в даному випадку вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях ч.1 ст. 357 та ч. 4 ст.185 КК України, визначаючи необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових правопорушень призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду, в межах його строкових обмежень щодо неповнолітніх осіб, вид якого достатньо охоплюватиме застосування щодо нього рекомендованих уповноваженим органом з питань пробації заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення неповнолітнім повторних кримінальних правопорушень.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений ,речові докази відсутні.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності суд вважає за доцільне не обирати.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

за ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду строком 1 рік.

за ч. 4 ст. 185 КК України призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України інший більш м`який вид покарання у вигляді 2-х років пробаційного нагляду.

На підставі ст. 70 КК України призначити йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 2-х років пробаційного нагляду

Відповідно до вимог ст. 59-1, 101 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Пробаційний нагляд за засудженим ОСОБА_3 доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту оголошення вироку.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1