Провадження №: 1-кп/336/863/2023
У Х В А Л А

25 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2023 року за № 0000605 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

23.06.2023 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2023 року за № 0000605 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з вимогами ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу визначено склад суду: головуючий суддя ОСОБА_1 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні передано судді.

Ухвалою від 26.06.2023 року у кримінальному провадженні було призначене підготовче засідання.

Ухвалою від 30.06.2023 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України призначено до судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовує клопотання тим, що ОСОБА_3 підозрюється у тому, що він своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а саме - умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

05.04.2023 ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім того, згідно вимог а. 4 ч 1 ст. 184 КПК України, продовжують існувати ризики, передбачені пп. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме - злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_3 , згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Вивченням особистості підозрюваного, встановлено, що ОСОБА_3 , офіційно не працевлаштований, таким чином постійного джерела прибутку не має.

У останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, що дає достатні підстави вважати, то знаходячись на свободі, підозрюваний ОСОБА_3 , може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. На даний момент ОСОБА_3 має статус внутрішньо переміщеної особи, постійного місця мешкання не має. оскільки у довідці зазначена адреса: АДРЕСА_1 , що є місцем проживання свідка ОСОБА_6 , яка вигнала його зі своєї квартири і заборонила там проживати.

Враховуючи тяжкість вчиненою злочину, відсутності постійного джерела доходу, є ризик того, що підозрюваний буде переховуватися від суду.

Прокурор зазначає, що згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при постановлені ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (злочин) із застосуванням насильства. погрози його застосування, суд має право не визначати розмір застави, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 (всі перелічені та обґрунтовані вище ризики) та ст. 178 КП К України, такі як: тяжкість вчиненого ОСОБА_3 , злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; вік та стан здоров`я ОСОБА_3 , не є неповнолітнім чи особою похилого віку, стан здоров`я дозволяє підозрюваному перебувати в умовах слідчого ізолятору; відсутність постійного джерела доходів, місця роботи та офіційного місця працевлаштування.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що не існує ризиків, підозрюваний не зможе переховуватися від суду. ОСОБА_3 пояснив, що не має наміру ухилятися від суду, у м.Запоріжжі проживають його мати та рідна сестра, які як тимчасово переміщені особи, орендують квартиру і він може оселитися у них.

В судовому засідання при допиті свідка погрожував останньому.

Вирішуючи заявлені клопотання слідча суддя враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні та наявність ризиків на існування яких посилається прокурор, суд вважає наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_3 зможе переховуватися від слідства та суду, впливати на потерпілого та свідків, на що вказала його поведінка в судовому засіданні при допиті свідка, якому він погрожував.

В розумінні КК України інкримінований підозрюваним злочин, передбачений є тяжким, такий злочин має досить високий ступінь суспільної небезпеки.

Тобто, за даним кримінальним провадженням суд враховує, що у відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу підозрюваному стала наявність обґрунтованої підозри у можливої причетності до скоєння умисного злочину.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На теперішній час, суд враховує обсяг пред`явленого обвинувачення, приймає до уваги репутацію підозрюваного, дані про його соціальні зв`язки, його поведінку, та ставлення до процесуальних обов`язків.

Так ОСОБА_3 є особою, яка, не має міцних соціальних зв`язків, постійної офіційної роботи. Він не надав доказів того, що у нього є родичі (мати та сестра), не довів, що він може проживати у орендовані ними квартирі, та не надав згоди на його вселення власника квартири. ОСОБА_3 не був пов`язаний із ними міцними родинними зв`язками, у м. Енергодарі він завжди мешкав окремо, у м. Запоріжжі теж оселився окремо, у квартирі, яка належить свідку у цьому кримінальному провадженні. На думку суду це що свідчить про наявність досить суттєвих ризиків втечі.

Суд вважає, що з огляду на викладене, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі визнання винуватим, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, скоювати інші злочини.

При цьому суд враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризики, передбачені пунктом 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд зауважує також, що для здійснення тиску на потерпілого та свідків обвинуваченим достатньо, наприклад того, що особа, якій загрожує покарання у виді тривалого позбавлення волі, вчинить дії, покликані на примушення свідків та потерпілого до зміни показань або до відмови від їх надання. Такий висновок випливає з того, що ОСОБА_3 називає своїм єдиним місцем проживання в м.Запоріжжі адресу, за якою він проживав із свідками правопорушення, на цей час його проживання там неможливе через виниклі неприязні стосунки.

Таким чином, суд зазначає, що заявлений запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри та особи підозрюваного, його поведінки є пропорційним.

Суд керуючись ст. ст. 176-178, ст. ст. 314-318, 369-372, 376 КПК України,

постановив:

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Встановити строк дії ухвали по 23 лютого 2024 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення

Суддя: ОСОБА_1