ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/191/24 Справа № 711/7776/23 Категорія: УДО Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського райсуду м. Черкаси від 2.11.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про повне умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки місцевого суду про те, що станом на 2.11.2023 р. він не відбув у встановленому законом порядку частину додаткового покарання, згідно вимог чинного законодавства (не менше половини строку покарання) та, що вчинив тяжкий злочин з необережності, внаслідок чого загинув потерпілий, а тому звільнення засудженого від додаткового покарання знівелює мету покарання, оскільки воно не слугуватиме запобіганню нових кримінальних правопорушень, суперечать як матеріальному закону так і фактичним обставинам справи. Вважає, що положення матеріального закону, тобто ст. 81 КК України, при наявності відповідних підстав, дають можливість застосувати повне умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами станом на сьогоднішній день. В диспозиції ст. 81 КК України не йдеться про необхідність відбуття ним не менше половини строку додаткового покарання. Немає у ній заборони для звільнення його від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

ОСОБА_8 зазначає про те, що він вперше скоїв ДТП з необережності, за відсутності будь-яких обставин, що обтяжують покарання. Місця ДТП не залишав, а надавав потерпілому допомогу. Характеризувався на час скоєння ДТП і на теперішній час тільки позитивно. Під час досудового слідства надав посильну матеріальну допомогу потерпілій ОСОБА_9 на суму 15 000 грн. для лікування її батька., який постраждав у ДТП. Страхова компанія, з якою він як водій перебував у відповідних правовідносинах, відшкодувала їй витрати на поховання батька і спорудження йому пам`ятника в розмірі 50 076,00 грн., а також моральну шкоду в такому ж розмірі. Всього на суму 100 152,00 грн. Під час перебування в місцях позбавлення волі засуджений періодично залучався до певних робіт і таким чином заробляв невеликі гроші, які бухгалтерія установи перераховувала потерпілій на погашення її позову до засудженого. Також зазначив, що ПП «Номекс» готове забезпечити йому посаду водія.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити із вказаних у ній підстав, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав позицію засудженого ОСОБА_8 та просив задовольнити апеляційну скаргу засудженого, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., згідно з ч. 1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно з п. 10 вищевказаної Постанови, коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років. При призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування ст. 77 КПК України з моменту набрання законної сили вироком (в редакції на час вчинення злочину).

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Дарницького райсуду м. Києва від 9.11.2020 р. за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2.03.2021 р. апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Дарницького райсуду м. Києва від 9.11.2020 р. щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 8.09.2022 р. касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задоволено частково. Вирок Дарницького райсуду м. Києва від 09.11.2020 р. та Ухвалу Київського апеляційного суду від 02.03.2021 р. щодо ОСОБА_8 змінено, пом`якшено призначене йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.09.2023 р. засудженого ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину - 1 рік 11 місяців 09 днів.

Відповідно до вимог п. п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Таким чином, засуджений ОСОБА_8 станом на 2.11.2023 р. на час розгляду справи місцевим судом не відбув у встановленому законом порядку частину додаткового покарання, як не відбув він таку ж частину і на час розгляду його апеляційної скарги судом апеляційної інстанції - 8.02.2024 р., згідно вимог чинного законодавства (не менше половини строку покарання), а відтак не набув права на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

З таким висновком і таким обґрунтуванням судового рішення погоджується апеляційний суд.

Також, апеляційний суд вважає вірним посилання місцевого суду на те, що застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що оскільки вчинений засудженим злочин пов`язаний із порушенням правил безпеки дорожнього руху, де протиправні дії засудженого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, зважаючи, що засудженого ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину - 1 рік 11 місяців 09 днів, а тому звільнення від відбування ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку, дійсно нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як це передбачено в ч. 2 ст. 50 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що висновки місцевого суду про те, що він не відбув у встановленому законом порядку частину додаткового покарання та, що вчинив тяжкий злочин з необережності, внаслідок чого загинув потерпілий, а тому звільнення засудженого від додаткового покарання знівелює мету покарання, оскільки воно не слугуватиме запобіганню нових кримінальних правопорушень суперечать як матеріальному закону так і фактичним обставинам справи. Положення ст. 81 КК України, при наявності відповідних підстав, дають можливість застосувати повне умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами станом на сьогоднішній день. У ст. 81 КК України не йдеться про необхідність відбуття ним не менше половини строку додаткового покарання, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що оскільки вчинений засудженим злочин призвів до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, враховуючи, що засуджений був звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину - 1 рік 11 місяців 09 днів, а тому звільнення від відбування ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в цьому випадку, дійсно нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як це передбачено в ч. 2 ст. 50 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на п. п. 7 та 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., якими визначено, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. А в тому випадку коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

Також, апеляційний суд враховує такий елемент верховенства права як справедливість, як одну з основних засад права, властивість якої розглядають в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що встановлені дані свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення, але не виправився раніше визначеного йому вироком суду строку, і до нього, в даний час, неможливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги про намір засудженого утримувати сім`ю, вживати заходи для повного погашення цивільного позову потерпілій стороні та бажання працевлаштуватись водієм до ПП «Номекс» виключно при поверненні/відновленні дострокового права керування транспортними засобами, то вони до задоволення не підлягають, оскільки, на переконання апеляційного суду, не можуть слугувати єдиною та безумовною підставою для задоволення апеляційної скарги та не доводять наявність підстав для застосування вимог ст. 81 КК України.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись, ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Придніпровського райсуду м. Черкаси від 2.11.2023 р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 3 роки залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді