У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000033, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати покарання, не відбуте за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.12.2022 р., і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з дня взяття його під варту, після звернення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.04.2022 р. до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 220 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та визнати ОСОБА_5 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, а провадження у справі закрити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_5 не зміг довести свою невинуватість, оскільки ані на досудовому слідстві ані під час судового розгляду йому не було забезпечено право на захист.

На думку захисника, з урахуванням невизнання обвинуваченим вини у скоєнні кримінального правопорушення, та відбуття покарання за попереднім вироком, слідчий, прокурор та суд зобов`язані були роз`яснити ОСОБА_5 право на залучення адвоката, та залучити його згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК України. Натомість, останній отримав від працівників поліції роз`яснення, що участь захисника йому не потрібна, у зв`язку з чим, він не усвідомив значення наданого йому законом права на захист, а суд, ухвалюючи вирок у справі, формально поставився до забезпечення цього права обвинуваченому.

Апелянт вважає, що оскільки право на захист ОСОБА_5 зазнало порушень з моменту вручення йому повідомлення про підозру, доцільно поставити під сумнів належність та допустимість зібраних у справі доказів винуватості останнього в інкримінованому обвинуваченні, яке він не визнав.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , будучи обізнаним про те, що в Україні оголошено воєнний стан, який, на підставі Указу Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено з 05.30 год. 21.11.2022 р. на 90 діб, 15.01.2023 р. приблизно о 15.00 год. прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на території домоволодіння з дозволу власника ОСОБА_8 , ОСОБА_5 побачив на капоті транспортного засобу марки ВАЗ 2160, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зарядний пристрій марки «Форвард». В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з капоту автомобіля зарядний автомобільний пристрій марки «Форвард» вартістю 1 067,50 грн., поклавши його під куртку. В подальшому розпорядився викраденим майном за власним розсудом. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 1 067,50 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій, апелянтом не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_6 про порушення права обвинуваченого ОСОБА_5 на захист, у зв`язку з незалученням захисника, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення обвинуваченому права на захист.

Стаття 59 Конституції України гарантує право кожного на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 - право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Згідно зі ст. 7 КПК право на захист віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

Згідно зі ст. 49 КПК суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, в якому участь захисника відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу не є обов`язковою, у випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно, а також у випадку, якщо суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Обов`язкова участь захисника регламентується ст. 52 КПК. Відповідно до змісту цієї статті участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжких злочинів.

Інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Участь захисника у кримінальних провадженнях щодо тяжких злочинів не є обов`язковою. Інших підстав, що згідно з законом вимагають обов`язкової участі захисника, матеріали провадження не містять.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання 16.03.2023 р., суд першої інстанції встановивши особу обвинуваченого, роз`яснив йому права обвинуваченого, передбачені КПК України, на що останній зазначив, що права йому відомі, участі захисника у розгляді вказаного провадження не потребує, що підтверджується даними технічного носія інформації від 16.03.2023 р.

Під час судового розгляду будь-яких інших клопотань, щодо забезпечення його захисником під час розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв.

Також в матеріалах кримінального провадження наявна розписка від 16.03.2023 р., про отримання ОСОБА_5 пам`ятки про права та обов`язки, передбачені КПК України, де, зокрема, міститься роз`яснення права на захист.

Крім того, після ухвалення вироку судом першої інстанції, ОСОБА_5 уклав договір про надання правової допомоги від 19.05.2023 р., із захисником ОСОБА_6 , тим самим реалізувавши право на захист самостійно залучивши захисника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що мати захисника та отримувати його допомогу є правом підозрюваного, обвинуваченого, про що ОСОБА_5 був належним чином поінформований із наданням відповідної можливості скористатися таким правом.

У цьому випадку немає підстав вважати, що за відсутності захисника обвинувачений був позбавлений справедливого судового розгляду і що це створило перешкоди для реалізації наданих йому прав.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в апеляційній скарзі обвинувачений захисник не навела.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни чи скасування, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3