Справа № 336/8064/20
Провадження № 1-кп/336/178/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2020 р. приблизно о 19.00 год., оперуповноважений сектору кримінальної поліції Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_8 , в поза робочий час, рухаючись на власному автомобілі по вул.Військбуд в м.Запоріжжі, побачив ОСОБА_6 , який наносив численні удари ногами та руками в область голови та тулубу ОСОБА_9 , який находився на землі та не здійснював супротив через безпорадний стан. Вбачаючи в діях ОСОБА_6 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 Кримінального кодексу України (умисне легке тілесне ушкодження), виконуючи свої функціональні обов`язки, пов`язані з вжиттям заходів щодо припинення виявленого кримінального правопорушення, діючи на підставі ч.2, 3, 4 ст.18, ч.3 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію України», прийняв рішення щодо вжиття заходів з припинення вчинюваного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим зупинив автомобіль, підійшов до ОСОБА_6 та намагався провести з ним бесіду з метою припинення вчинення останнім протиправних дій.

В цей час, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 84 по вул.Військбуд в м.Запоріжжя, не зважаючи на присутність ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, взяв за ногу ОСОБА_9 , який продовжував перебувати в безпорадному стані, та попросив ОСОБА_8 сприяти йому у прихованні слідів вчиненого ним злочину, а саме допомогти затягти ОСОБА_9 до лісосмуги, на що ОСОБА_8 відповів категоричною відмовою і відразу, представившись працівником поліції та пред`явивши своє службове посвідчення, повторив вимогу негайно припинити протиправні дії.

Одразу після цього, ОСОБА_6 , розуміючи, що його злочинні дії викриті працівником поліції ОСОБА_8 , з метою уникнення в подальшому відповідальності за скоєне та не бажаючи виконувати законні вимоги поліцейського, діючи умисно, з метою спричинення працівнику поліції тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, наніс не менше одного удару кулаком лівої руки в область голови ОСОБА_8 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу слизової оболонки нижньої губи праворуч з вивихом 1-го та 2-го зуба верхньої щелепи праворуч, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

29.03.2021 р. о 07.10 год. ОСОБА_6 , знаходячись у шостому під`їзді, на четвертому поверсі по вулиці Військбуд, 84 в м.Запоріжжі, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в нанесенні одного удару правою долонею у ділянку обличчя зліва ОСОБА_11 , та не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_6 схопив лівою рукою за комір куртки ОСОБА_11 в яку був одягнений останній, та правою рукою відкрито викрав з лівого зовнішнього карману куртки грошові кошти у сумі 1500 гривень.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_6 разом з викраденими грошовими коштами пішов у невідомому напрямку, тим самим зник з місця скоєння злочину та відкрито викрав майно, яке на праві власності належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1500 гривень.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 342 від 18.10.2023 р., ОСОБА_6 виявляє ознаки тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного розладу, внаслідок психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин (канабіоїди), синдром залежності, перебуває в умовах, виключаючих вживання психоактивних речовин. Тому, він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги до виходу із хворобливого стану.

У відповідності до вимог ст. 362 КПК України якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про зміну порядку розгляду і продовжує судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Ухвалою суду було змінено порядок судового розгляду та продовжено судовий розгляд за правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

В судовому засіданні прокурори заявили клопотання про застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру.

Захисник обвинуваченого, законний представник та обвинувачений не заперечували проти задоволення клопотання сторони обвинуваченого.

Законний представник ОСОБА_7 заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на передачу під її нагляд, зобов`язалась забезпечити проходження сином лікування.

Прокурори не заперечували проти задоволення клопотання ОСОБА_7 .

В судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.2 ст.345, ч.2 ст.186 КК України, у стані осудності, однак після вчинення вказаних кримінальних правопорушень до постановлення вироку захворів на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, тому до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру згідно ч.3 ст. 19 КК України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Види примусових заходів медичного характеру визначені ст. 94 КК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема,госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. (п. 15Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»).

Вирішуючи відповідне питання, суд відзначає, що з висновку судово-психіатричного експерта № 342 від 18.10.2023 р., вбачається, що ОСОБА_6 виявляє ознаки тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного розладу, внаслідок психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин (канабіоїди). Тому, він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги до виходу із хворобливого стану.

Судом враховуються роз`яснення Верховного Суду України, викладені в абз. 2 п. 15 постанови Пленуму від 03.06.2005 року № 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", за якими в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а згідно зі ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи № 342 від 18.10.2023, беручи до уваги те, що ОСОБА_6 страждає на даний час психічним захворюванням, потребує застосування примусових заходів медичного характеру, враховуючи характер і тяжкість психічного захворювання, а також ступінь тяжкості вчинених діянь, враховуючи вимоги ст. 94 КК України, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Вирішуючи клопотання законного представника ОСОБА_7 суд виходив з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на особу обов`язків, а також запобігання встановлених ризиків.

При цьому, при застосуванні запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, слід враховувати, що такий захід також пов`язаний з обмеженням волі особи відносно якої він застосовується, а тому суду слід враховувати також правові позиції, викладені в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України", де Суд зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У зазначеному рішенні в справі "Харченко проти України", ЄСПЛ зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд зважає на те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 обирався у зв`яку з існуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тобто запобіганню ризику переховування від суду, оскільки останній під час судового розгляду тричі оголошувався у розшук.

ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується долученими документами, звернулась до суду з клопотанням про передачу останнього на її піклування. В судовому засіданні особисто підтвердила здатність забезпечити піклування над сином з обов`язковим лікарським наглядом, його належну процесуальну поведінку.

З урахуванням перелічених обставин, суд дійшов висновку про доцільність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч.1 ст. 508 КПК України, а саме передання його матері на піклування з обов`язковим лікарським наглядом.

Цивільні позови у кримінальних провадженнях не заявлялись.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 362, 503, 506, 508, 512, 513 КПК України, ст.ст.19, 92, 93 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 508КК України, запобіжний захід у виді передачі його на піклування матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з обов`язковим лікарським наглядом.

Зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікарським наглядом.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1