Справа № 750/301/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/55/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

29 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваної ОСОБА_6

її захисника - адвоката ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Чернігова, громадянці України, з неповною середньою освітою, не працюючій, розлученій, яка має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованій по АДРЕСА_1 , фактично проживаючій по АДРЕСА_2 , яка 29 листопада 2022 року була засуджена Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 185 КК України на п`ять років позбавлення волі із звільненням від покарання з випробуванням строком на один рік, продовжений строк тримання під вартою до 22 лютого 2024 року включно без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а у кримінальному провадженні в межах строків досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, які неможливо виконати до закінчення строку дії запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, дослідити матеріали кримінального провадження та за результатами апеляційного розгляду ухвалити нове судове рішення, яким обрати їй більш м`який вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує на те, що при вирішенні клопотання прокурора слідчий суддя був упередженим та безпідставно послався на раніше обраний їй запобіжний захід, вибравши позицію сторони обвинувачення, чим повністю порушив практику Європейського суду з прав людини.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя не може стверджувати про обґрунтованість підозри, адже не вказав, чим саме вона підтверджена. Рішення слідчого судді має бути настільки обґрунтованим, щоб не виникало питань в його законності, в той час, як в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя лише переписав відомості з клопотання слідчого.

Наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний виконати вимоги ст. 404 КПК України, перевірити всі доводи апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції. Так, Європейський суд з прав людини і рішення в справі «Слоєв проти України» вказав, що прокурори і суду, продовжуючи строк тримання під вартою, не наводили підстав своїх рішень, а лише посилались на відповідність раніше обраного запобіжного заходу. Проте, відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції після спливу певного часу обраного запобіжного заходу, саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, підозрювану та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та слідчого, які заперечували проти доводів сторони захисту, звернули увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , що з огляду на встановлені обставини свідчить про обґрунтованість заявлених у клопотанні ризиків, скарги потерпілої ОСОБА_10 про погрози з боку підозрюваної, яка після нанесення їй ножового поранення, підперла двері кімнати тумбочкою, щоб та не вийшла, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підозрюваної залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів справи 21 листопада 2023 року слідчим відділом Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004460 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У порядку ст. 208 КПК України 21 листопада 2023 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення була затримана ОСОБА_6 . Наступного дня їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 20 листопада 2023 року, близько 10 години, в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, нанесла один удар ножем в ділянку лівої частини грудної клітини ОСОБА_10 , чим заподіяла проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва, без пошкодження внутрішніх органів, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

23 листопада 2023 року слідчим суддею Деснянського районного суду м. Чернігова підозрюваній ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою керівника Чернігівської окружної прокуратури від 10 січня 2024 року строк досудового розслідування у кримінальному проваджені був продовжений до трьох місяців, до 22 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу та продовження його строків.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 підозрюється у спричиненні удару ножем в ліву частину грудної клітки потерпілої, з якою проживала в одному гуртожитку, що підвищує ступінь її суспільної небезпеки для суспільства та окремих його громадян.

На даний час дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, за які, у разі визнання її винною, загрожує покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі. При цьому у ОСОБА_6 , на час нової підозри у вчиненні кримінального правопорушення, не закінчився іспитовий термін за попереднім вироком, за яким вона буда засуджена до п`яти років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням, якщо не вчинить нового кримінального правопорушення.

Отже, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання підозрювана може ухилитися від явки до слідчого та суду, чинити тиск на потерпілу та свідків у даному провадженні, з метою зміни останніми своїх показань на свою користь, оскільки суд приймає до уваги тільки ті показання, які сприймає безпосередньо у судовому засіданні, а не ті, що були надані під час досудового розслідування. При цьому, як потерпіла, так і свідки проживають в тому ж гуртожитку, де мешкала підозрювана та було вчинене кримінальне правопорушення, а співмешканець ОСОБА_6 проходить свідком у даному провадженні, що у разі обрання більш м`якого виду запобіжного заходу підвищує ризик зміни ним своїх показань на користь підозрюваної.

Крім того, заявляючи вимогу про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стороною захисту не вказано за якою адресою має бути обраний такий вид запобіжного заходу, кому належить помешкання, де підозрювана має намір проживати цілодобово на строк дії обраного запобіжного заходу, не надано заяви власників житла про те, що вони не заперечують проти проживання ОСОБА_6 в належному їм на праві власності помешканні, тощо.

За матеріалами у ОСОБА_6 адреса реєстрації та адреса місця проживання є різними, при цьому, документи, що вона має право власності на будь-яке з цих помешкань, стороною захисту не надано, в той час, як адреса місця проживання є адресою місця вчинення кримінального правопорушення, що виключає можливість обрання запобіжного заходу по АДРЕСА_4 .

Аргументи підозрюваної, що слідчий суддя безпідставно послався на раніше обраний їй вид запобіжного заходу, не заслуговують на увагу, оскільки слідчим суддею враховувались ризики, які стали підставою для обрання саме такого запобіжного заходу, а також надавалась оцінка встановленим ризикам - чи зменшились вони з плином часу.

Жодних даних, які б свідчили, що з плином часу ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 зменшились ні підозрюваною, ні її захисником надано не було. При цьому, доводи апеляційної скарги підозрюваної не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків її неналежної процесуальної поведінки. Сама підозрювана в судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечувала проти задоволення клопотання щодо продовження строку її тримання під вартою, а звертаючись з апеляційною скаргою, не навела обґрунтованих підстав того, чому рішення суду першої інстанції є незаконним.

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, в тому числі і доказам на обґрунтування пред`явленої підозри, і доказам на обґрунтування заявлених ризиків, і даним про особу підозрюваної, яка негативно характеризується, не має місця роботи, зловживає алкогольними напоями та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку його дії.

Обставини справи, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , особливості розслідування такої категорії справ та необхідність встановлення всіх об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваної, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 , повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2024 року про продовження підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3. ОСОБА_2 ОСОБА_4