Справа № 152/1/22
Провадження №11-кп/801/1003/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

та обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 12.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зубовка Татарського району Новосибірської області, жителя АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, є фізичною особою-підприємцем, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та засуджено його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

До набрання вироком суду законної сили вирішено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Вказаним вироком також вирішено питання процесуальних витрат, речових доказів та скасовано арешт майна.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_9 , маючи посвідчення водія, 12.12.2021 року приблизно о 07 годині 45 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи, згідно з висновком експерта №СЕ-19/102-21/8889-ІТ від 23.06.2021 року, технічно справним автомобілем марки «УАЗ 3741» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , їдучи по вулиці Маліванчука поблизу будинку №26 у напрямку вулиці Героїв Майдану в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечний інтервал між боковою частиною керованого ним транспортного засобу та пішоходом ОСОБА_11 , котра стояла з правого боку на проїзній частині вулиці попутно руху автомобіля, не впорався з керуванням та допустив наїзд на ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта за №45 від 22.12.2021 року, отримала тілесне ушкодження у виді закритого перелому великого горбка лівої плечової кістки із зміщенням відламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета, можливо, в термін та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи.

Відповідно до висновку судово-медичної токсикологічної експертизи за №3558 від 16-17.12.2021 року, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_9 методом газово-рідинної хроматографії виявлено етиловий спирт у концентрації 1,3‰. Наявність метилового спирту, а також пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено.

Згідно з висновком експерта за №СЕ-19/102-21/17833-ІТ від 23.12.2021 року, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_9 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.13.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці можливість попередження транспортної пригоди у водія автомобіля «УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_9 з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України. В ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля марки «УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п.13.1 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.

Під час руху ОСОБА_9 допустив порушення вимог: пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з яким водієві забороняється, в тому числі, керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

При цьому, на момент експертного огляду, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-21/17705-ІТ від 28.12.2021 року, гальмівна система та рульове керування автомобіля «УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля «УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_9 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Отже, між тим, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та порушенням обвинуваченим ОСОБА_9 вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, є прямий причинний зв`язок.

Будучи допитаним під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 суду показав, що не визнає себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.286-1 КК України і викладене в обвинувальному акті від 30.12.2021 року.

Судом першої інстанції такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.286-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Однак, прокурор, який подав апеляційну скаргу, скористався своїм правом, передбаченим ст.403 КПК України, та надіслав до апеляційного суду відмову від поданої ним апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.286-1 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 відповідно до п.2ч.1 ст.284 КПК України закрити в зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Також в апеляційній скарзі просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які досліджені судом першої інстанції неповно, зокрема: протокол огляду місця події від 12.12.2021 та повторно допитати свідка ОСОБА_12 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвалений вирок не ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин події, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду, які судом оцінені однобічно. Судом не наведені належні і достатні мотиви та підстави для ухвалення судового рішення, вирок суду ґрунтується на припущеннях.

Зокрема, досліджені в судовому засіданні докази на які посилається суд, не тільки не доводять винуватість ОСОБА_9 , але й спростовують висунуте йому обвинувачення, яке суд вважав доведеним поза розумним сумнівом. Окрім того, обґрунтованими є сумніви щодо самого факту наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_9 на потерпілу ОСОБА_11 , з огляду на показання останньої.

Крім показів потерпілої ОСОБА_11 суд в своєму вироку посилається на показання інших свідків, як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 . Зокрема, на покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (лікаря-травматолога Шаргородської МЛ), однак захисник вважає, що їх покази суттєво відрізняються від показів потерпілої ОСОБА_11 , а також показів свідка ОСОБА_12 , показання якого є суперечливими, викликають сумніви в їх достовірності та правдивості.

На переконання захисника, дослідженні в судовому засіданні письмові докази, на які посилається суд, не тільки не доводять винуватість ОСОБА_9 , але й викликають обґрунтовані сумніви щодо самої дорожньо-транспортної події.

Захисник вказує, що у протоколі огляду місця події від 12.12.2021 та додатках до нього відсутня будь-яка слідова інформація щодо дорожньо-транспортної події, а також місця наїзду на потерпілу, а інформація та вихідні дані, в тому числі, місце наїзду на потерпілу, зазначенні зі слів того ж таки свідка ОСОБА_12 , показання якого є суперечливими.

Висновок експерта від 23.12.2021 за № СЕ-19/102-21/17833-IT (автотехнічної експертизи) не може бути переконливим доказом того, що ОСОБА_9 в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, під час керування автомобілем УА3-3741 держаний номерний знак НОМЕР_3 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , оскільки методика проведення вказаних експертиз полягає в цифрових розрахунках тих вихідних даних, які надає слідчий у постанові про призначення такої експертизи. Натомість з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вихідні дані для проведення вказаної експертизи є не точними та неповними, фактично вихідні дані виходять з показів свідка ОСОБА_12 , які є суперечливими. Більш точних і об?єктивних вихідних даних слідчим здобуто не було, з цією метою слідчим, навіть не перевірені показання свідка ОСОБА_12 шляхом проведення слідчого експерименту.

Також, не доводить факт наїзду на потерпілу наявність вм?ятин та інших пошкоджень на автомобілі УА3-3741 держаний номерний знак НОМЕР_3 . Згідно з протоколом огляду автомобіль має чисельні механічні пошкодження та вм?ятини в різних частинах кузова. Разом з цим, органом досудового розслідування не забезпечено проведення трасологічної експертизи щодо походження та виникнення таких пошкоджень для встановлення можливого контакту автомобіля з потерпілою і якою саме частиною кузова автомобіля. А відсутність на автомобілі правого зовнішнього бокового дзеркала заднього вигляду, а також відсутність інших виступаючих елементів у кузова автомобіля з правої сторони, на переконання сторони захисту, спростовують показання свідка ОСОБА_12 , що автомобіль зачепив жінку правою боковою стороною між дзеркалом і передніми дверцятами.

Захисник звертає увагу також на те, що матеріалами кримінального провадження не встановлений факт керування транспортним засобом обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння. На переконання захисника, показання обвинуваченого ОСОБА_9 з вказаного приводу є логічними та заслуговують на увагу, однак залишилися без належної оцінки суду першої інстанції.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав відмову прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, від апеляційної скарги, просив в цій частині закрити апеляційне провадження. Натомість заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін, оскільки доводи апеляційної скарги захисника аналогічні доводам, які були предметом розгляду в суді першої інстанції. До того ж, вказані доводи знайшли належне спростування в тексті оскаржуваного вироку.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 не заперечували щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора. Просили задовольнити апеляційну скаргу захисника та скасувати вирок. Ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження стосовно обвинуваченого закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_9 також суду пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає, оскільки наїзду на потерпілу він не вчиняв, люди били та переслідували його автомобіль, у тому числі й свідок ОСОБА_12 .

Потерпіла ОСОБА_11 про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася шляхом надсилання поштової кореспонденції на її адресу, проте отримувати її двічі відмовлялася, що підтверджується відміткою працівника поштового зв`язку на довідці про причини повернення/досилання поштової кореспонденції. Разом з тим, 23.10.2023 потерпіла через канцелярію суду подала клопотання про проведення судового розгляду в її відсутність. В клопотанні також зазначила про відсутність претензій до обвинуваченого, а щодо покарання покладалася на розсуд суду. Тому згідно з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та за згодою учасників судового провадження, що з`явилися до суду, апеляційний розгляд відбувся у її відсутність.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Частиною 1 ст. 403 КПК України, передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Оскільки прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, до закінчення апеляційного розгляду відмовився від поданої ним апеляційної скарги, і прокурор, який бере участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, захисник та обвинувачений не заперечували щодо прийняття такої відмови, тому апеляційне провадження в цій частині за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю, а вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року стосовно ОСОБА_9 переглядається лише в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

За правилами ч.3 ст. ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно в поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які досліджені судом першої інстанції неповно. Зокрема, повторно дослідити протокол огляду місця події від 12.12.2021 та повторно допитати свідка ОСОБА_12 . Разом з тим, до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 пояснив, що знімає вказане клопотання та не наполягає на допиті свідка ОСОБА_12 , оскільки останній мобілізований до Збройних Сил України, тому, де наразі свідок перебуває йому невідомо. Натомість, що стосується дослідження протоколу огляду місця події від 12.12.2021, то захисник зазначив, що вказаний доказ є в розпорядженні суду, відповідно суд буде оцінювати його в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення. З огляду на це, захисник відмовився від повторного дослідження вказаних доказів.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав свого захисника та не наполягав на повторному дослідженні протоколу огляду місця події від 12.12.2021 та повторному допиті свідка ОСОБА_12 , будь-яких інших клопотань обвинувачений не заявляв.

Колегією суддів також з`ясовано про наявність таких клопотань у прокурора, однак останнім клопотань про повторне дослідження доказів заявлено не було.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані, і вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Так, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку. Окрім того, вказані доводи аналогічні доводами, висловленим захисником під час судового розгляду в суді першої інстанції, які були спростовані судом з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.Зрештою, доводи апеляційної скарги захисника зводяться до його незгоди з оцінкою судом першої інстанції доказів, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_11 , показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 показання свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 (лікар-травматолог Шаргородської МЛ).

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення суд також обґрунтував письмовими доказами в справі, дослідженими у судовому засіданні, а саме: відомостями, які містяться у протоколі прийняття слідчим СВ ВП №2 Жмеринського РВП заяви потерпілої ОСОБА_11 від 12.12.2021; відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 12.12.2021 та у плані-схемі, з фототаблицею; належно засвідченою копією направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.12.2021; належно засвідченою копією акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.12.2021 за №123; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.12.2021; відомостями, що містяться в Журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за 2021 рік, який ведеться у Шаргородській МЛ, копія з якого надана до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення; відомостями, що містяться у процесуальному документі постанові прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_19 від 12.12.2021 про отримання зразків для проведення експертизи; відомостями, що містяться у протоколі про отримання зразків для експертизи від 12.12.2021; постановою слідчого у кримінальному провадженні від 12.12.2021 року про призначення у кримінальному провадженні №0000185 токсикологічної експертизи, проведення якої доручено експертам Вінницького обласного бюро СМЕ ; висновком експерта за №3558 від 16.12.-17.12.2021; відомостями, що містяться у протоколі огляду автомобіля від 12.12.2021; постановою слідчого про визнання речовим доказом та про приєднання до матеріалів провадження речового доказу від 12.12.2021;постановою слідчого у кримінальному провадженні від 12.12.2021 про призначення у кримінальному провадженні №0000185 авто-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам Вінницького НДЕКЦ МВС України; висновком експерта від 23.12.2021 року за №СЕ-19/102-21/17833-ІТ; висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи у кримінальній справі №152/1/22 від 05.01.2023 року за №6770/6771/22-21, проведеної на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 10.10.2022; постановою слідчого у кримінальному провадженні від 12.12.2021 про призначення у кримінальному провадженні №0000185 експертизи технічного стану автомобіля, проведення якої доручено експертам Вінницького НДЕКЦ МВС України ;

висновком експерта від 28.12.2021 року за №СЕ-19/102-21/17705-ІТ,; постановою слідчого у кримінальному провадженні від 22.12.2021 про призначення у кримінальному провадженні №0000185 судово-медичної експертизи, проведення якої доручено експерту Шаргородського відділення Вінницького обласного бюро СМЕ Вінницької обласної Ради ОСОБА_20 ; висновком експерта за №45 від 22.12.2021 року; та іншими доказами у кримінальному провадженні, які були дослідженими судом першої інстанції.

Аналізуючи вказані докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з належним дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а ті розбіжності, на які посилається захисник у апеляційній скарзі не є суттєвими та не є такими, що впливають на встановлення істини у провадженні, оскільки ґрунтуються на вільному тлумаченні матеріалів кримінального провадження та норм кримінального закону.

Поряд із цим, надаючи оцінку доводам захисника про те, що показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також потерпілої ОСОБА_11 суттєво відрізняються від показів свідка ОСОБА_12 , то колегія суддів зазначає наступне. Свідок ОСОБА_12 був безпосереднім очевидцем події ДТП, вказаний свідок також попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, його показання не суперечать іншим зібраним доказам та є конкретними, підстав не довіряти даному свідку немає, а його показання на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів. Окрім того, показання свідка ОСОБА_12 також були предметом ретельного дослідження під час судового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, під час судового розгляду судом було призначено за клопотанням сторони захисту транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, де на вирішення транспортно-трасологічної експертизи ставилося питання про спроможність показів свідка ОСОБА_12 в частині можливості наїзду автомобіля «УАЗ-3741» з д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 на потерпілу ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи у кримінальній справі №152/1/22 від 05.01.2023 року за №6770/6771/22-21 вбачається, що покази свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_12 в частині можливості наїзду автомобіля «УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 12.12.2021 року приблизно о 07.45 годині в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області під час руху на вул. Маліванчука у напрямку вулиці Героїв Майдану, поблизу будинку №26, на потерпілу ОСОБА_11 з урахуванням конструкції кузова автомобіля, якщо при цьому автомобіль контактував з потерпілою кузовом в районі правої пасажирської дверці і не контактував бампером та передньою частиною кузова і не міняв напрямку руху, за умови не переміщення самої потерпілої ОСОБА_11 в бік автомобіля ОСОБА_9 в редакції свідчень: «Автомобіль «загортав» людей, які падали прямо на торгові прилавки……… Поруч з ним біля прилавку знаходилася жінка на проїзній частині дороги, яка не встигла заховатися чи втекти вбік від автомобіля і рухалася з правої сторони по ходу руху автомобіля. Коли автомобіль порівнявся з жінкою то правою боковою стороною автомобіля приблизно між дзеркалом і передніми дверцятами, тобто в районі правої пасажирської дверці, зачепив її і закрутив, від чого остання впала ближче до заднього колеса. …..», є технічно обґрунтованими.

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла під час судового розгляду заперечила, що на неї наїхав автомобіль, а також вказала, що не пам`ятає та не знає чому впала також не спростовує правильність висновків суду першої інстанції. Встановлено, що під час судового розгляду потерпіла вказала, що не чула руху автомобіля або поданого ним звукового сигналу, не відчула поштовху чи удару, а прийшла до пам`яті через короткий проміжок втрати свідомості, будучи в лежачому стані на землі. Проте, на запитання прокурора потерпіла показала, що автомобіль бачила. Вказане також узгоджується з протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12.12.2021, де потерпіла повідомляла, що 12.12.2021 близько 07:45 год. невідома особа збила її автомобілем по вул. Маліванчука, м. Шаргород від чого вона впала на землю. Від даного падіння вона отримала тілесні ушкодження. Дані обставини також узгоджуються з тим, що очевидцями події близько 07: 45 год. 12.12.2021 було здійснено виклик на 102 та повідомлено про те, що автомобіль здійснив наїзд на жінку по вул. Маліванчука, м. Шаргород.

Окрім того, покази свідка ОСОБА_12 також узгоджуються з показами свідка ОСОБА_18 , а тому безпідставними є посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_18 не підтверджує показання свідка ОСОБА_12 щодо обставин події наїзду автомобіля на потерпілу ОСОБА_11 , а також те, що автомобіль, який рухався вулицею, за версією свідка згортав людей, які падали на торгові ряди. Зокрема, з аналізу показів свідка ОСОБА_18 вбачається, що вона не заперечує факту вчинення ДТП ОСОБА_9 , навпаки вказує, що після того, як привіталася з потерпілою ОСОБА_11 , продовжила свою роботу та зігнулася за товарами. А коли ОСОБА_11 відійшла від неї приблизно 2-3 метри, то вона почула крик і побачила, що всі люди почали бігти вперед. За 2-3 метри від себе вона побачила ОСОБА_11 вже лежачою на землі. Крім того, попереду вона побачила автомобіль, який рухався вздовж вулиці з розкладеними на ній торговими палатками. Хтось із людей кричав у слід автомобілю, наздоганяв його, але автомобіль продовжував рухатися і не зупинився. При цьому, коли вона складала свої товари на прилавок та віталася із ОСОБА_11 , то автомобіля на вулиці не бачила. Коли вона підійшла до ОСОБА_11 , то останній вже дали стілець, посадили, запитували, чи потрібна допомога. Вона нічого не запитувала у ОСОБА_11 .

Що стосується того, що в її показах не конкретизовано: який автомобіль рухавався, чи має він відношення до падіння потерпілої та чи може належати ОСОБА_9 , то колегія суддів зауважує, що сторона захисту сама не заперечує того, що в той день та час саме обвинувачений керував транспортним засобом«УАЗ-3741» з державним номером НОМЕР_1 , проїжджаючи ринком в м. Шаргород. Сторона захисту також не заперечує і те, що люди бігли за автомобілем, вдаряли по ньому та намагалися його зупинити, а також щось кричали до обвинуваченого, який керував автомобілем. До того ж, захисник залишає поза увагою те, що будь-яких інших випадків, які б були пов`язані з ДТП та заподіянням тілесних ушкоджень іншим особам в цей час на ринку в м. Шаргород 12.12.2021, встановлено не було.

Водночас, що стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта від 23.12.2021 за № СЕ-19/102-21/17833-IT (автотехнічної експертизи) не може бути переконливим доказом з огляду на те, що методика проведення вказаних експертиз полягає в цифрових розрахунках тих вихідних даних, які надає слідчий у постанові про призначення такої експертизи, а з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вихідні дані для проведення вказаної експертизи є не точними та неповними, та фактично виходять з показів свідка ОСОБА_12 , які є суперечливими, то колегія суддів зауважує наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається те, що вихідні дані для здійснення цієї експертизи були взяті з належних і допустимих доказів, а саме з протоколу огляду місця події за участю свідка ОСОБА_12 та додатків до нього, а також матеріалів кримінального провадження. Відомостей про будь-які зауваження при проведенні огляду місця події протокол не містить. Відповідно на дослідження експерту були надані вихідні дані, встановлені слідчим під час досудового розслідування, а також надані всі матеріали кримінального провадження. Експерт при проведенні експертизи не заявляв жодних клопотань про надання додаткових матеріалів та зразків або вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи, що свідчить про те, що наданих матеріалів та наявної в них інформації було достатньо для складання відповідного висновку. Вказану експертизу проведено з дотриманням вимог КПК України, у тому числі, експерта було попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Сторона захисту мала можливість залучити експерта і представити альтернативну експертну думку щодо тих же обставин під час досудового розслідування та судового розгляду.

Стосовно посилань захисника на непроведення слідчого експерименту для перевірки показів свідка ОСОБА_12 , то колегія суддів зауважує, що як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 від участі в проведенні слідчого експерименту відмовився. Водночас метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Відомості, повідомлені, зокрема свідком під час проведення слідчого експерименту, є складовою частиною змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів - протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Тобто відомості, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом. При цьому, показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту. Таким чином, проведення слідчого експерименту за участю свідка з метою перевірки його показів не може відбуватися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (оскільки вказане є предметом допиту). До того ж, проведення слідчого експерименту не є обов`язковою слідчою (розшуковою) дією, а віднесено на розсуд слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду також доводи апеляційної скарги про те, що з протоколу огляду місця події від 12.12.2021 та додатків до нього відсутня будь-яка слідова інформація щодо дорожньо-транспортної події, місця наїзду на потерпілу, оскільки інформація та вихідні дані, згідно з протоколом огляду місця події, в тому числі, місце наїзду на потерпілу, зазначенні зі слів того ж таки свідка ОСОБА_12 , показання якого захисник вважає суперечливими.

Колегія суддів зауважує, що вказані доводи були предметом перевірки в суді першої інстанції, і суд обґрунтовано зазначив про те, що в відомостях, які містяться у протоколі огляду місця події та доданих до нього Схемі ДТП та фототаблицях, зазначено місце наїзду автомобіля ОСОБА_9 на потерпілу ОСОБА_11 , зокрема, за 5,8 метрів від електроопори №19 по вул. Маліванчука в м. Шаргороді та на відстані 20 см від правого краю проїжджої частини (а.с.68 т.1); з фототаблиць до протоколу огляду вбачається: фототаблиця №2 розміщення електроопори №19, фототаблиця №3 місце зіткнення, фототаблиця №4 місце падіння потерпілої. Крім того, колегія суддів зазначає, щопротокол, план-схема ДТП та фототаблиця складені та зроблені уповноваженою особою, відповідно до положень ст. ст. 104, 105, 237 КПК України. План-схема та фототаблиця доповнюють протокол огляду місця події, підтверджують викладені в ньому дані та результати вимірювань, повністю узгоджуються між собою. Сама слідча дія відбувалася за участі двох понятих, як передбачено кримінальним процесуальним законом, а участь свідка ОСОБА_12 в проведенні огляду місця події не заборонена положеннями ст. 237 КПК України. Протокол огляду місця події від 12.12.2021 та схема підписані слідчим та понятими, які брали участь у виготовленні схеми, фотознімки підписані слідчим, що не протирічить положенням ч. 3 ст.105 КПК України. Будь-які зауваження та заперечення осіб, які брали участь в огляді, з питань огляду, складання протоколу огляду, план- схеми та фототаблиці у протоколі огляду місця події відсутні.

Оцінюючи доводи захисника про те, що не доводить факт наїзду на потерпілу наявність вм`ятини та інших пошкоджень на автомобілі (згідно з протоколом огляду автомобіля), оскільки органом досудового розслідування не забезпечено проведення трасологічної експертизи щодо походження пошкоджень на автомобілі, їх виникнення для встановлення можливого контакту автомобіля з потерпілою і якою саме частиною кузова автомобіля, колегія суддів зауважує наступне.

Непроведення вказаної експертизи не виключає можливість встановлення факту наїзду та контакту автомобіля з потерпілою іншими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження в їх сукупності. Окрім того, вказані доводи не доводять невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, оскільки судом першої інстанції з матеріалів кримінального провадження встановлено, що контакт автомобіля УАЗ з потерпілою відбувся саме кузовом в районі правої пасажирської дверці, на якій, згідно з протоколом огляду автомобіля, наявна вм`ятина. Водночас під час судового розгляду судом за клопотанням сторони захисту було призначено транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, з висновку якої вбачається, технічна обґрунтованість показів свідка ОСОБА_12 в частині можливості наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_9 на потерпілу та контакту автомобіля з потерпілою кузовом в районі правої пасажирської дверки. З огляду на викладене, посилання сторони захисту на відсутність на автомобілі з правої сторони дзеркала, а також інших виступаючих елементів не спростовують покази свідка ОСОБА_12 , оскільки захисник не враховує геометричні розміри автомобіля УАЗ та саму геометрію виступаючих частин автомобіля.

Судом першої інстанції також було ретельно досліджено обставини перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння в момент здійснення ДТП.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження та висновком експерта за №3558 від 16.12.-17.12.2021 спростовуються доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП. Версія обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що після того, як він проїхав ринок, він випив кілька ковтків коньяку через хвилювання, бо не знайшов у автомобілі заспокійливих пігулок, на переконання колегії суддів, є сумнівною та нічим не підтвердженою. Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які перебували з обвинуваченим у автомобілі, не підтвердили вказані обставини. Натомість вказані свідки лише вказували про те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки не чули від нього відповідного запаху. Разом з тим, свідок ОСОБА_13 також вказав суду першої інстанції, що після того, як ОСОБА_9 виїхав на вул. Героїв Майдану у м. Шаргород, доїхав до приміщення спорткомплексу, де зупинився, обвинувачений вийшов з автомобіля, відкрив двері і щось роздивлявся.

Суд першої інстанції також досліджував обставини правильності й законності проведення судово-медичної експертизи з огляду на те, що експерт, який проводив експертизу, та старший групи слідчих у кримінальному провадженні перебувають у родинних зв`язках. Жодної зацікавленості експерта в результатах проведення відповідної експертизи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції встановлено не було. При цьому, сторона захисту залишає поза увагою те, що саму судово-медичну експертизу призначав інший слідчий, який входить до групи слідчих, та не перебуває в родинних зв`язках з експертом, який проводив експертизу. Відповідно, ставлячи під сумнів вказаний висновок, стороні захисту нічого не перешкоджало клопотати про необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи, однак таким правом остання не скористалася. До того ж, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у об`єктивності старшого слідчої групи стороні захисту нічого не перешкоджало заявити йому відвід на підставі п.3 ч.1 ст.77 КПК України під час досудового розслідування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження, спростовано доводи сторони захисту про наявність підстав для визнання доказів недопустимими, а також спростовано доводи сторони захисту про наявність підстав для закриття кримінального провадження. Об`єктивних даних, які б спростовували висновки суду першої інстанції, стороною захисту під час апеляційного розгляду надано не було З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.286-1 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4