Справа № 404/9255/23
Номер провадження 1-кс/404/3595/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю скаржника - адвоката ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому в режимі відеоконференції скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ВВК» на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягаєу невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ВВК» звернувся до слідчого судді з вище вказаною скаргою, відповідно до якої просив:

- поновити строк на звернення зі скаргою;

- визнати бездіяльність керівника ТУ ДБР (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинення суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_5 злочину, за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України та відносно прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 за ознаками ч. 2 ст. 376, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України.

На обґрунтування скарги зазначено, що т.в.о. директора ТОВ «ВВК» ОСОБА_7 звертався до НАБУ з заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_5 та прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 .

Однак, така заява була переадресована до ТУ ДБР та керівником третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 повідомлено заявника, що відомості до ЄРДР не внесені, у зв`язку з відсутністю ознак вчинення кримінального правопорушення.

Щодо пропущеного строку на звернення зі скаргою, вказав, що у зв`язку з переадресацією заяви про вчинення кримінального правопорушення з одного слідчого органу до іншого, не мав можливості вчасно оскаржити означену в скарзі бездіяльність.

Скаржник в режимі відеоконференції вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити. Наголошував на тому, що прокурором було здійснено тиск на суддю під час її перебування в нарадчій кімнаті.

Слідчий та прокурор про розгляд скарги повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, їх неявка не перешкоджає у вирішенні заявлених вимог за поданою скаргою.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї документів, заявник оскаржує бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою т.в.о. директора ТОВ «ВВК» ОСОБА_9 від 05.10.2023 року щодо можливих неправомірних дій судді Ленінського районного суду міста Кіровограда та прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону.

На обґрунтування заяви зазначено, що 27.05.2021 року Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора до ЄРДР були внесені відомості та зареєстроване кримінальне провадження №0001176, за фактом придбання посадовими особами ТОВ «ВВК» ТРП марки РСИ-12К та зберігання його на території військової частини, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

10.09.2021 року Ленінським районним судом міста Кіровограда у справі №405/6285/21 був накладений арешт на ТРП, яке належить ТОВ «ВВК».

12.01.2022 року Ленінським районним судом міста Кіровограда у справі №405/8408/21 Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів було передано в управління майно - ТРП, на яке у кримінальному провадженні №0001176 накладено арешт.

12.09.2023 року Командувачем Сил логістики ЗСУ ОСОБА_10 було подано клопотання про скасування арешту майна. 14.09.2023 року відбулось судове засідання з розгляду даного клопотання, під час якого прокурор не міг пояснити суду чи був складений та підписаний акт про примусове відчуження майна на підставі Наказу Командувача Сил логістики ЗСУ від 05.09.2023 року №324 «Про примусове відчуження майна», чи був складений висновок про вартість майна на дату його оцінки, як то передбачено ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна у мовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», чи було звернення до власника майна ТОВ «ВВК» з приводу надання згоди на таке відчуження.

З цих підстав суддею було оголошено перерву до 18.09.2023 року та після цього засідання в матеріалах судової справи з`явились деякі документи, надані з метою створення видимості начебто виникнення права державної власності на вказане майно.

Під час судового засідання прокурор Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону вказував, що арештоване майно належить в/ч № НОМЕР_1 , оскільки зберігалось на складах даної В/Ч. Щодо доводів представника ТОВ «ВВК», що фактичним володільцем майна є АРМА, прокурор вказав, що майно не передавалось Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Після заслуховування доводів сторін, суддя Ленінського районного суду міста Кіровограда оголосила, що виходить до нарадчої кімнати для прийняття рішення. З невідомих технічних причин, відеозв`язок із судом припинений не був, та представник ТОВ «ВВК» бачив та чув розмову, яка відбулась між суддею та прокурором, з приводу прийняття рішення по даній справі.

Враховуючи вищевикладене, на думку заявника, прокурор використовуючи своє службове становище, впливав на свідомість і волю судді, підбурюючи її до використання нею своєї влади та службового становища всупереч інтересам служби, з метою прийняття завідомо неправосудного рішення. За наслідками розгляду клопотання про скасування арешту майна було прийнято рішення про його скасування, яке оскарженню не підлягає.

Вказане судове рішення є незаконним та таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, заява ТОВ «ВВК» про вчинення кримінального правопорушення за вих №112-225/31748 від 12.10.2023 року була переадресована до ТУ ДБР з одночасним повідомленням заявника.

Відповідно до листа керівника третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 (вих. №1603-06-2386/23 від 25.10.2023) ТОВ «ВВК» повідомлено, що відомості до ЄРДР за заявою від 05.10.2023 року не внесені та роз`яснено, що в разі незгоди з судовим рішенням, його можна оскаржити в судовому порядку.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно із якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Окрім цього, внесення відомостей до ЄРДР також врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу ІІ «Порядок формування та ведення Реєстру» якого, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі.

Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Відповідно до Рішення Ради суддів України від 21.06.2013 року №Л 2 27, незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення. Рада суддів України переконана, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Відповідно до положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань не здійснює нагляд за застосуванням норм чинного законодавства України при здійсненні правосуддя, а також не перевіряє законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 N6-рп процесуальні акти і дії суддів, які стосуються, зокрема, порушення і відкриття справ, підготовки до їх розгляду, судового розгляду справ та прийняття по ним судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що 05.10.2023 року ТОВ «ВВК» звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення в якій ініціює внесення відомостей до ЄРДР щодо можливих неправомірних дій судді Ленінського районного суду міста Кіровограда та прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону, а також по тексту заяви вказує на незгоду з постановленим слідчим суддею судовим рішенням в рамках судового розгляду справи N?405/6589/23, провадження N?1-кс/405/3102/23.

Орган досудового розслідування не є тим органом, який вправі надавати правову оцінку судовим рішенням і процесуальним діям суддів, оскільки це не може бути підставою для їх кримінальної відповідальності, а може бути лише підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним потрібного судового рішення.

Таким чином, незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинення суддею кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги представника ТОВ «ВВК» щодо внесення відомостей до ЄРДР, що стосується дій судді Ленінського районного суду міста Кіровограда.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що скаржник, що хоча і просить внести відомості до ЄРДР відносно судді за ст. 364 КК України, однак по тексту заяви вказує, що суддею було прийнято завідомо неправосудне рішення, проте ст.375 КК України (постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови) декриміналізована рішенням Конституційного суду України від 11.06.2020 року №7-р/2020.

Щодо посилань захисника, що ухвала прийнята слідчим суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда прос касування арешту майна, не підлягає оскарженню, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правового висновку Верховного Суду в ухвалі від 14 березня 2023 року у справі №760/5570/22: «…оскільки ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, слід дійти висновку, що положення пункту 9 частини 1 статті 309 у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна».

Відтак, ТОВ «ВВК» не позбавлений можливості оскаржити судове рішення у справі N?405/6589/23, провадження N?1-кс/405/3102/23 до Кропивницького апеляційного суду з наведенням підстав зазначених по тексту заяви про вчинення кримінального правопорушення.

За вищенаведеного, слідчий суддя відмовляє в частині задоволення скарги щодо внесення відомостей до ЄРДР щодо судді Ленінського районного суду міста Кіровограда.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення, є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення, якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Тобто, кримінальне правопорушення, як соціальне явище, характеризується сукупністю таких обов`язкових ознак: 1) суспільна небезпечність діяння; 2) кримінальна протиправність; 3) караність; 4) винність.

При цьому, ч. 2 ст. 11 КК України передбачає, що не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Відтак, будь-яке діяння вважається кримінальним правопорушенням тільки тоді, коли йому притаманна сукупність всіх чотирьох обов`язкових ознак, відсутність хоча б однієї з них, не відносить діяння до кримінальних правопорушень. При цьому, суспільна небезпечність, як обов`язкова ознака кримінального правопорушення, є самостійною та достатньою підставою, яка виступає індикатором початку застосування процесуальної норми. Отже заява, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення повинна містити у собі перелік мінімально допустимих ознак (ознаку), які дозволяють відрізняти їх від будь-яких інших заяв чи повідомлень, не тільки за формою, але й за змістом.

Скаржник посилається на те, що прокурором було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 376 Кримінального кодексу України, відповідальність за яку настає в разі втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення, якщо вони перешкодили запобіганню злочину чи затриманню особи, яка його вчинила, або вчинені особою з використанням свого службового становищ.

Об`єктивна сторона злочину характеризується лише активною поведінкою - діями, які виявляються у втручанні в будь-якій формі (спосіб) у діяльність судді. За частиною 1 ст. 376 КК карається злочин із формальним складом, який визнається закінченим з моменту здійснення самого втручання незалежно від того, чи перешкодив цим винний виконанню суддею службових обов`язків і чи домігся винесення неправосудного рішення.

Втручання є формою впливу на свідомість і волю судді, а для кваліфікації цього діяння за ст. 376 КК не має значення, у який спосіб і за допомогою яких засобів здійснюється такий вплив (прохання, рекомендація, вказівка, вимога, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи, обіцянка всіляких вигод, залякування судді чи його близьких тощо). Не впливає на кваліфікацію і те, на якій стадії процесу, при розгляді якої категорії справ (цивільних, кримінальних, адміністративних, господарських) та в діяльність якого суду і якої інстанції втручається винний.

Вказане за твердженням скаржника відбувалось в нарадчій кімнаті, зазначає, що існує звукозапис, який підтверджує наведені у диспозиції цієї статті прокурором дії.

За вищенаведеного, скаржник довів перед слідчим суддею обґрунтованість заявленої ним вимоги про протиправну бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які не вносять до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення щодо неправомірних дій прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , оскільки заява ТОВ «ВВК» містить очевидні факти вчинення кримінального правопорушення означеним прокурором.

Таким чином, слідчий суддя вважає за доцільне зобов`язати уповноважених службових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою т.в.о. директора ТОВ «ВВК» ОСОБА_9 від 05.10.2023 року про вчинення кримінального правопорушення прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 .

З огляду на вищевикладене, скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ВВК» на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягаєу невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягає задоволенню частково.

Щодо строку звернення до слідчого судді з даною заявою, то виходячи з того, що скаржнику про результати розгляду його заяви про вчинене кримінальне правопорушення стало відомо після спливу строку на оскарження бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, у зв`язку з пере адресацією його заяви з одного слідчого органу до іншого - вказане є достатніми підставами для поновлення пропущеного строку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.40, ч. 1 ст. 214, п. 1 ч. 1 ст. 303, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ВВК» строк на звернення зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ТОВ «ВВК» на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задовольнити частково.

Протягом 24 годин з часу отримання цієї ухвали слідчого судді, зобов`язати уповноважених службових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєвівнести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою т.в.о. директора ТОВ «ВВК» ОСОБА_9 від 05.10.2023 року про вчинення кримінального правопорушення прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 .

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1