ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2085/22 Номер провадження 11-кп/814/1043/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000425 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Харків від 02 листопада 2017 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі; звільнений по відбуттю строку покарання 05 січня 2022 року,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.15 та ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 02 травня 2022 року близько 16 години, в умовах воєнного стану, проник до будівлі «Центрального будинку науки і техніки Харківської дирекції залізничних перевезень», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 83А, звідки таємно намагався викрасти дріт різної довжини та металеві речі загальною вартістю 959,74 грн, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий з викраденим майном.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

При цьому зазначає, що суд належним не врахував активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення на стадії досудового розслідування, а також щирі свідчення підзахисного стосовно фактичних обставин крадіжки.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.15 та ч.4 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постановивід 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

З мотивувальної частини вироку видно, що місцевий суд належним чином врахував обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, відсутність обставин, що його обтяжують, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого та обґрунтовано призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією кримінального закону.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд,крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте в період іспитового строку вчиняв нові умисні корисливі злочини, а після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та через кілька місяців вчинив закінчений замах на крадіжку, поєднаний з проникнення у інше приміщення, в умовах воєнного стану, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, колегія суддів не вбачає підстав для застосування приписів ст.75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 18 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4