ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4950/23 Головуючий 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1382/23 Головуючий апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора та обвинуваченого, з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та самого обвинуваченого, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 08 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000205 від 07 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Рязань Російська Федерація, українця, громадянину України, одруженому, з вищою освітою, не маючому на своєму утриманні неповнолітніх утриманців, зі слів обвинуваченого, маючого хронічні захворювання, ФОП, не військовозобов`язаному, не судимому, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченому ч.4 ст. 189 КК України

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 28 жовтня 2023 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить припинити катування обвинуваченого, шляхом скасування ухвали та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення вимог процесуального закону.

Вважає ризики, заявлені прокурором, не підтверджені належними доказами.

Ризик переховування спростовує, посилаючись на відсутність доказів того, що обвинувачений може вчинити перепони для встановлення істини, оскільки раніше, в силу ст.89 КК України не судимий, має жінку, а продовженню злочинної діяльності обвинуваченого не досліджувалось, тому вважає їх безпідставними. Крім того, згідно довідки командира ВЧ НОМЕР_1 -ІІІ, ОСОБА_6 здійснює стримування військової агресії рф.

Оскільки потерпілого допитано судом, а свідки не визначені, вважає ризик впливу на потерпілого та свідків виключеним.

Невиконання обвинуваченим покладених на нього зобов`язань, згідно ухвали про обрання запобіжного заходу у виді застави, обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, виконує завдання командування, що є поважною причиною невиконання обов`язків, відомості щодо його місцезнаходження є державною таємницею.

Крім того, зазначив, що на даний час здійснюється перевірка фактів катування ОСОБА_6 , внаслідок того, що він не визнає провину. В СІЗО його було обстежено належним лікарем-психіатром, згідно висновку якого, він потребує МРТ головного мозку, консультацію лікаря невролога, консультацію нейрохірурга, обстеження фахівця по хворобам шлунково кишкового тракту. Зазначив, що його клопотання про медичне обстеження обвинуваченого у КНП «МКЛ ім. проф. О.І. Мещанінова» було надано до канцелярії суду, проте судом воно розглянуто вже після розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Після вирішення питання про запобіжний захід суд запропонував заявити клопотання у КНП «МКЛ», проте, сторона захисту просила долучити до матеріалів справи консультативний висновок, але суд визнав його неналежним доказом та розглянувши клопотання, дійшов висновку, що обстеження ОСОБА_6 необхідно в умовах СІЗО, не долучивши до матеріалів сам висновок, який визнав неналежним доказом ще до виходу до нарадчої кімнати, а третьою ухвалою суд направив клопотання на розгляд до Новобаварського ВП. Захисник вважає ненадання обвинуваченому медичної допомоги катуванням, а не розгляд його клопотання відмовою у здійсненні правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити його вимог в повному обсязі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор та обвинувачений в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, а також доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що він обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, прокурор вважав, що наявна обґрунтована підозра щодо вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення. Ризиками, які суттєво впливають на вид запобіжного заходу - є можливий вплив на потерпілого, якого хоча і допитано, проте може виникнути потреба додаткового допиту потерпілого, свідків, вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також переховування від суду.

Вважав, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1,3,5 ч. 1ст. 177 КПК України, оскільки, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та може вчинити інші кримінальні правопорушення, а також впливати на потерпілого та свідків. Менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, не зможуть забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, а саме те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому у вину діяння та надає можливість перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду. Також врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачуються, не виконання зобов`язань стосовно обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави за вказаним кримінальним провадженням, життєвий досвід щодо порушення вимог КК України та засудження у 1997 році за ст. 93 КК України до 10 років позбавлення волі, наявність відомостей щодо місця знаходження потерпілого та свідків, з метою тиску на них, суд не вбачає можливим обрати інші запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_6 ніж тримання під вартою.

Крім того, суд вважав, що наявні ризики є реальними та триваючими та дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченому.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження щодо ОСОБА_6 обраного запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки судом не встановлено, а стороною захисту в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 протиправних дій, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, а також беручи до уваги минуле не виконання ним зобов`язань стосовно обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави за вказаним кримінальним провадженням, а також відомості щодо минулого порушення ним вимог КК України та засудження у 1997 році за ст. 93 КК України до 10 років позбавлення волі, є ймовірність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду. Крім того, невиключений ризик незаконного впливу на потерпілого, хоча він і допитаний судом, проте вірогідність його повторного допиту не виключена.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також життя особи.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого дружини та постійного місця проживання і роботи, та відомості стосовно наявності у нього різних захворювань не мінімізують наявність вказаних ризиків та не свідчить про необґрунтованість судового рішення. До того ж, вказані обставини існували і на час вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, і не стали стримуючим фактором від протиправних дій.. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу незадовільного стану здоров`я обвинуваченого повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи про наявність захворювань, які унеможливлюють перебування особи під вартою, щодо проведення якої обвинувачений або його захисник мають процесуальне право заявляти клопотання суду. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження певними висновками експертів, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 08 2023 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.189КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 28 10 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Зобов`язати адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» організувати проведення медичного обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та в разі необхідності надання йому належної медичної допомоги.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3