Справа №522/7135/21
Провадження № 1-кп/522/508/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 від 13.04.2021 р., у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Запоріжжя, громадянина України, українця, без освіти, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, раніше судимий:

- 25.11.2020 р. Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів 17 000 гривен;

- 19.02.2021 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік,

- 28.09.2022 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2022 та остаточно призначено покарання строком до п`яти років та одного місяця позбавлення волі

- 08.11.2022 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі до п`яти років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2022 р. остаточно призначено покарання у виді 5 років та 2 місців позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2021 року приблизно о 19 годині 27 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись у торгівельному залі магазину «Єва» №4009, належного ТОВ «РУШ» (), розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говарова, 10/6, помітив на полицях шампунь «Clear для чоловіків проти лупи 2 в 1 Активспорт», об`ємом 400мл, вартістю 64 гривні 91 копійка, шампунь «Clear для жінок М`яке та блискуче волосся», об`ємом 400мл, вартістю 64 гривні 91 копійка, шампунь «Pantene інтенсивне відновлення», об`ємом 400мл, вартістю 63 гривні 03 копійки, шампунь «Head & Shoulders проти лупи з ароматом Old Spice», об`ємом 360мл, вартістю 71 гривня 52 копійки, шампунь «Head & Shoulders проти лупи Основний догляд» об`ємом 400мл, вартістю 73 гривні 31 копійка.

Маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що його дії залишаються непомітними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 взяв з полиць шампунь «Clear для чоловіків проти лупи 2 в 1 Активспорт», об`ємом 400мл, шампунь «Clear для жінок М`яке та блискуче волосся», об`ємом 400мл, шампунь «Pantene інтенсивне відновлення», об`ємом 400мл, шампунь «Head & Shoulders проти лупи з ароматом Old Spice», об`ємом 360мл, шампунь «Head & Shoulders проти лупи Основний догляд» об`ємом 400мл.

Надалі, ОСОБА_3 , не розрахувавшись за вищевказаний товар на касі магазину, утримуючи його в руках пройшов повз лінію контролю та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, однак його дії були помічені керуючим магазину ОСОБА_5 , який почав вимагати від ОСОБА_3 повернути викрадене майно. У результаті чого ОСОБА_3 розуміючи, що його злочинні дії викриті викинув викрадене майно та в подальшому був зупинений працівником магазину «Єва».

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинений повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, зазначив, що обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що вчинив крадіжку в магазині «Єва» з метою збагачення, просив суд прийняти до відома його щире каяття та запевнив, що таких вчинків більше не вчинятиме.

Представник потерпілої особи, ТОВ «РУШ», на судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце проведення судового провадження потерпіла особа повідомлялась належним чином. Таку поведінку суд розцінює як небажання особисто прийняти участь у розгляді справи. Тому, з урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності представника потерплої особи, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без її участі. Суд вважає, що в умовах воєнного стану оголошеного в Україні у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення вказаних учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки, з урахуванням періодичних ракетних обстрілів міста Одеси, це становить загрозу для вказаних осіб.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинений повторно.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органидержавної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши пояснення й щире каяття ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, зі всіма кваліфікуючими ознаками.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином (ч.2 ст.185 КК України), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наявність багатьох попередніх вироків щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та те, що він на шлях виправлення не став й вчиняє кримінальні правопорушення на системній основі. Хоча обвинувачений і здатний відкрито зазначати про свої помилки, емоційно, він до кінця не розуміє всі негативні наслідки вчиненого. На призначення покарання обвинуваченому впливає й його поведінка під час судового розгляду. Суд її оцінює як безвідповідальну, непередбачувану, легковажну. Обвинувачений не здатний контролювати себе та виконувати покладені на нього законом обов`язки. Таким є обов`язок щодо явки до суду. Розгляд провадження затягнувся, в тому числі, оскільки обвинувачений умисно не з`являвся до суду, майже свідомо ухилявся від розгляду провадження, про що ним і було зазначено при його допиті. Судом декілька разів розумно пояснювалось щодо наслідків неявки особи до суду та не виконанням покладених обов`язків. Разом з тим, ОСОБА_3 свідомо продовжив не з`являтись до суду з-за чого судом виносились ухвали про привід обвинуваченого. І тільки завдяки відбуття покарання на підставі іншого вироку, суд був в змозі етапувати обвинуваченого й розглянути дану кримінальну справу. Суд вважає, що мотивом здійснення ОСОБА_3 кримінального правопорушення стало людська користь, а метою незаконне збагачення за рахунок майна іншого. Разом з тим, суд звертає увагу, що у даному випадку привласнення чужого не тільки не вирішує власного питання збагачення обвинуваченого але й створює становище, при якому з`являються нові проблеми і обтяження, які пов`язані із кримінальним переслідуванням і можливим відшкодуванням шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої КК України (ч.3 ст.68 КК України).

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових правопорушень,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання виключно у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2022 р., призначивши остаточне покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2022 р.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк позбавлення волі, рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

шампунь «Clear для чоловіків проти лупи 2 в 1 Активспорт» об`ємом 400мл, шампунь «Clear для жінок М`яке та блискуче волосся» об`ємом 400мл, шампунь «Pantene інтенсивне відновлення» об`ємом 400мл, шампунь «Head & Shoulders проти лупи з ароматом Old Spice» об`ємом 360мл, шампунь «Head & Shoulders проти лупи Основний догляд» об`ємом 400мл вважати повернутими потерпілій особі,

Диск «Axent DVD+R 4,7 GB 120 vin 16X, CPDR4 7G-CSMWP03-1239 I 401, PSP332WJ03144830 3» залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1