Справа № 627/869/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Краснокутськ кримінальне провадження № 0000521 від 11.08.1923 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Симферополя Кримської області, українця, громадянин України, маючого вишу освіту, пенсіонера по інвалідності, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Краснокутського районного суду Харківської області ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи (розписка про отримання обвинувального акту, реєстр матеріалів досудового розслідування) у кримінальному провадженні №0000521 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор у відкритому судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що по кримінальному провадженню наявні наступні ризики. Так, обвинувачений ОСОБА_5 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду оскільки обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та, у випадку доведеності вини останнього, міра покарання, що може бути застосована до нього, складатиме від 7 до 15 років позбавлення волі. Зазначена обставина може слугувати мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Обвинувачений офіційно не працює, не одружений, не має постійного заробітку, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Крім того, існує ризик того, що обвинувачений у випадку перебування на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на потерпілого та свідків у провадженні, враховуючи, що показання надані на стадії досудового розслідування судом не беруться до уваги при судовому розгляді провадження, а обвинуваченому відомі всі свідки події та потерпілий ОСОБА_4 , які є знайомими, та їх місця проживання відомі ОСОБА_5 , перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі останній матиме реальну можливість вплинути на них з метою надання свідчень, які спростовують його вину, зміни наданих під час досудового розслідування свідчень під час судового розгляду.

Також, у випадку перебування на свободі наявний ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Враховуючи те, що ОСОБА_5 , виконано усі дії, які він вважав за необхідне вчинити для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Наявність ризику переховування ОСОБА_5 від суду у зв`язку з можливістю уникнути покарання за особливо тяжкий злочин унеможливлює застосування до підозрюваного особистого зобов`язання. Перебування в умовах домоволодіння АДРЕСА_1 (чи за іншою адресою) при застосуванні домашнього арешту, надасть обвинуваченому можливість покинути дане домоволодіння, у зв`язку з чим даний запобіжний захід не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, наявних в даному кримінальному провадженні.

Зазначає, що відсутність роботи, тобто джерел постійного доходу, унеможливлює застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, з причин відсутності у останнього коштів, які б він міг внести в рахунок застави. Крім цього, відсутність роботи унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді поруки.

Таким чином, прокурор вважає, що вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з чим, просить суд продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд клопотання прокурора задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , беручи до уваги позицію свого підзахисного, який не був проти задоволення клопотання, заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисного. Захисник зазначив, що у клопотанні прокурором не обґрунтовано наявність ризику переховування обвинуваченого та не достатньо вмотивовано наявний, на думку прокурора, ризик впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, не вмотивовано наявність нібито високої вірогідності вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення. Вказав, що зазначені прокурором ризики носять тільки ймовірне припущення. Просив застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, є інвалідом другої групи, отримує пенсію в розмірі 2800 грн, яка може задовольнити його потреби. Запевняв, що ОСОБА_5 не має на меті переховуватися від суду.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, розглянувши клопотання прокурора, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, доходить наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у інкримінованому йому злочині, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

До взяття під варту ОСОБА_5 офіційно не працював, доходу, крім пенсійних виплат, не мав. Відсутність власної родини, малолітніх дітей, відсутність міцних соціальних зв`язків у сукупностю з тяжкістю покарання можуть свідчити про наявність ризику переховування останнього від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілого та свідків.

На цей час, розгляд кримінального провадження розпочато, потерпілий та свідки не допитані, докази сторони обвинувачення та захисту не досліджені, відтак, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані прокурором ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, тобто, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 у випадку перебування на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи те,

ОСОБА_5 , виконано усі дії, які він вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Доводи захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчать ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить належної поведінки останнього, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що наявний ризик переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, та є наявним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, беручи до уваги той факт, що санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, а залишення саме такого запобіжного заходу є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, керуючись правилами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, тому що застава не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, та створить значний негативний резонанс у суспільстві.

Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання щодо можливості призначення справи до судового розгляду, суд зазначає наступне.

Прокурор, потерпілий, обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Кримінальне провадження підсудне Краснокутському районному суду Харківської області.

Підстав для прийняття рішень по справі, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не встановлено.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду, який здійснювати у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілого, захисника та обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 314-316, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Краснокутського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області - задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 2 місяці, тобто до 02 грудня 2023 року включно.

Визначити строк дії ухвали суду тривалістю до 02 грудня 2023 року до 24 години 00 хвилин включно.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Краснокутського районного суду Харківської області на 13 жовтня 2023 року о 10 год 00 хв.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу, може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.Ухвала в частині вирішення питання щодо призначення справи до судового розгляду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1