Справа № 495/1286/21
УХВАЛА

22 січня 2024 року смт.Овідіополь

колегія суддів Овідіопольського районного суду Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за № 0000910 від 28.05.2020 року з обвинувальним актом БілгородДністровської місцевої прокуратури Одеської області (БілгородДністровської окружної прокуратури), яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Шабо БілгородДністровського району Одеської області, громадянин України, одружений, має неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2020 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, на стадії досудового розслідування вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.

На стадії судового провадження ухвалою колегії суддів Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.03.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор". В подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався та закінчує свою дію 22.01.2024 року.

Закінчити судовий розгляд кримінального провадження до 22.01.2024 року неможливо, допитано лише одного свідка.

11.01.2024 року прокурор ОСОБА_9 подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 строком на 60 діб, мотивоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у особливо тяжкому злочині за умисне вбивство двох осіб та у трьох інших тяжких злочинах за незаконне носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухової речовини, враховуючи те, що він має у приватній власності нерухомість: на АДРЕСА_3 та на АДРЕСА_4 , яка знаходиться на не підконтрольній території України (тимчасово окупована), де обвинувачений ОСОБА_6 довгий час проживав та має тісні соціальні та родинні зв`язки, неодноразово перетинав лінії розмежування непідконтрольних територій Донецької та Луганської областей, на автомобілі «HYUNDAI», модель «Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому може мати можливість: переховуватися від суду; незаконно впливати та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Сторона обвинувачення вважає, що у даному випадку існує суспільний інтерес, який переважає інтереси обвинуваченого щодо забезпечення права на свободу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав повністю з викладених в клопотанні підстав.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечив проти клопотання та просив суд в його задоволенні відмовити, змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки покурором в клопотанні зазначено ті ж ризики, які зі спливом часу втрачають актуальність, не підтверджено, що заявлені ризики не зменшилися. Крім того, обвинувачений в рамках даного кримінального провадження перебуває під вартою з жовтня місяця 2020 року, раніше не судимий, характеризувався позитивно, займався підприємницькою діяльністю, має постійне місце проживання та нерухомість в м. Одесі, в нього є дружина, неповнолітня дитина, та літня мати.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні погодився з доводами свого колеги ОСОБА_7 та додав, що в даному кримінальному провадженні досліджено судом досліджено письмові докази по справі, з яких не вбачається доведеність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію своїх захисників, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"- згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до змісту ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливого тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі (п.1 ч.2 ст.115 КК України) та тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років (ч.1 ст. 263 КК України. Обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на момент затримання здійснював підприємницьку діяльність, має зареєстроване та фактичне місце проживання на території Одеської області, раніше не судимий.

Обираючи міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, суд у своїй ухвалі від 09.03.2021 року враховував наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, матиме можливість переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В подальшому, судом неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 . Сукупний строк перебування ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням попереднього ув`язнення на досудовому розслідуванні, становить 3 роки 3 місяці та 10 днів, - з моменту затримання 12 жовтня 2020 року по 22 січня 2024 року.

В даному кримінальному провадженні судом досліджено письмові докази по справі, допитано потерпілих та одного свідка з близько трьохсот, допитаних на стадії досудового розслідування.

При цьому під час судового розгляду було встановлено, що в даному кримінальному провадженні як на стадії досудового розслідування, так і на стадії підготовчого засідання в суді, не залучено потерпілого в кримінальному провадженні - члена сім`ї чи близького родича загиблої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з чим ухвалою колегії суддів від 18 грудня 2023 року доручено Білгород-Дністровському РВП ГУНП в Одеській області здійснити у встановлений діючим законодавством спосіб, окремі заходи, пов`язані із встановленням на даний час місця проживання ОСОБА_11 , який у 2020 році проживав по АДРЕСА_5 , а також встановлення інших членів сім`ї чи близьких родичів загиблої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в передбаченому законом порядку можуть бути визнані потерпілими та з`ясування їх місця проживання (на теперішній час) та засобів зв`язку. Строк виконання доручення встановлено до 11 січня 2024 року.

Станом на день розгляду клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалу суду від 18.12.2023 року не виконано, жодної інформації щодо вжиття заходів щодо її виконання суду також не надано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Та відповідно п. 3 ст. 5 Конвенції визначити право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. В розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам не надається вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження.

Колегія суддів також вважає, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а тримання обвинуваченого під вартою протягом розгляду кримінального провадження в суді не повинно свідчити про фактичне відбуття можливого покарання призначеного у майбутньому.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 дуже тривалий час утримується під вартою, а саме в період з 12.10.2020 року по 22.01.2024 року, тобто вже більше трьох років і трьох місяців, має постійне місце проживання в м. Одесі та місце реєстрації на території Одеській області, має міцні соціальні зв`язки.

Все вищевказане, на переконання колегії суддів, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, суд вважає, що існує необхідність в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, який би був достатнім для забезпечення прибуття його за викликом до суду для участі у судовому розгляді, для запобігання спробам останнього вчиняти незаконний вплив на ще недопитаних в судовому засіданні свідків в даному кримінальному провадженні, а також для запобігання вчинення ним іншого кримінального правопорушення, і таким заходом забезпечення на сьогоднішній день цілком обґрунтовано може бути домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку колегії суддів, під час судового розгляду стороною захисту доведена можливість запобігання встановленим ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, що забезпечить виконання останнім належної процесуальної поведінки.

При цьому, у відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України суд під час дії запобіжного заходу вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 виконання обов`язків, передбачених пунктами 1-4, 8 цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 392 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , - відмовити.

Клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 22 березня 2024 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_6 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_6 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися без дозволу суду з населеного пункту, в якому проживає - м. Одеса;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на відповідний орган Національноїполіції України за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , якому направити копію цієї ухвали, а також на процесуального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 22.03.2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.01.2024 року .

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3