ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 635/1075/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/1741/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 10 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 28 12 2023 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить про його скасування та про постановлення нової ухвали, якою просить обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що під час розгляду вказаного клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу було грубо порушене право обвинуваченої ОСОБА_6 на захист, оскільки, в порушення ст. 184 КПК України, копія клопотання, яким обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу не була надана не пізніше ніж за три години до початку його розгляду обвинуваченій.

Крім того, апелянт наголошує на відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, не намагатиметься переховуватися, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як особисто зацікавлена у тому, щоб судовий розгляд якнайшвидше закінчився.

Зазначив, що ОСОБА_6 раніше не судима, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, за місцем проживання характеризується задовільно, має адресу мешкання у м. Харкові, має незадовільний стан здоров`я.

У зв`язку з викладеним вважає, що застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт, з одного боку забезпечить необхідний контроль за поведінкою обвинуваченої та її місцем знаходження, а з іншого боку, надасть можливість повноцінно реалізувати право на захист у даному кримінальному провадженні.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили про її задоволення.

Прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. В судове засідання апеляційного суду не з`явився. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останнього не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111 КК України, як є особливо тяжким, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічного позбавлення волі, вчиненого у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану, під час збройної агресії рф проти України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їй загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи той факт, що ОСОБА_6 поінформована про форми і методи роботи правоохоронних органів, у своїй протиправній діяльності дотримувалась заходів конспірації, існує імовірність перешкоджання останньої кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, або продовження кримінального правопорушення, у якому остання обвинувачується.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ризики, передбачені п.п. 1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченою, суворості покарання, у разі доведення її винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченої, навівши підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , враховуючи, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення вчинене в умовах дії воєнного стану, пов`язане з взаємодією та співпрацею з державою-агресором, колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається захисник обвинуваченої стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Що стосується посилання апелянта на порушення стороною обвинувачення положень ст. 184 КПК України, які виразилися у ненаданні не пізніше ніж за три години до його розгляду копії клопотання обвинуваченій, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, статтею 184 КПК України врегульовано порядок подання клопотання слідчого та прокурора про застосування запобіжних заходів.

Зокрема, частиною 2 Цієї статті закріплено обов`язок надання копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Отже, констатації підлягає факт того, що вказана норма Закону зобов`язує слідчого та прокурора надати обвинуваченому копію клопотання, яким обґрунтовується саме необхідність застосування запобіжного заходу.

У даному ж випадку, предметом розгляду суду першої інстанції було клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 .

У розрізі вказаної стадії, суд першої інстанції не був пов`язаний обов`язком, передбаченим положеннями ст. 184 КПК України.

Більш того, колегія суддів констатує, що відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тобто, констатації підлягає факт, що за наявності достатніх підстав суд, навіть за відсутності клопотання прокурора, не лише мав би право на вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а був зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ініціатором продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 був саме прокурор, який, в межах передбаченого строку, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України заявив відповідне клопотання.

Згідно матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій були присутні як обвинувачена ОСОБА_6 так і її захисник адвокат ОСОБА_7 , проте останні не заявляли про необхідність вручення їм клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, не вручення копії клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченої, враховуючи особисту участь останньої та її захисника, під час вирішення вказаного питання, не є безумовною підставою для визнання рішення суду першої інстанції незаконним чи необґрунтованим.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 раніше не судима, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має задовільну характеристику за місцем проживання, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника обвинуваченої є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останній запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги її захисника.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 10 2023 року про продовження щодо обвинуваченої за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 28 12 2023 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4