Березівський районний суд Одеської області
18.01.2024
Справа № 494/695/23
Провадження № 1-кс/494/11/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Березівка

Слідчий суддя Березівський районний суд Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Березівському районному суді Одеської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 року до Березівського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вищевказане клопотання визначено слідчому судді ОСОБА_1 .

Зі змісту поданого клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області по справі №494/695/23 від 27.04.2023 року у кримінальному провадженні №0000267 від 24.04.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України - накладено арешт на автомобіль марки «Ssang Yong», сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». В рамках кримінального провадження №0000267 від 24.04.2023 року проведений слідчий експеримент та автотехнічна експертиза, тому відпала подальша потреба в арешті вказаного автомобілю.Враховуючи вищевикладена заявник просить скасувати арешт на автомобіль марки «Ssang Yong», сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 14.02.2024 року.

У судове засідання 18.01.2024 року ОСОБА_3 не з`явився. Одночасно, 18.01.2024 року його представник надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити клопотання.

Слідчий у судове засідання також не з`явився. Водночас, 18.01.2024 року надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що проти задоволення клопотання не заперечує.

Прокурор у судове засідання не з`явилась, 18.01.2024 року надіслала на адресу суду заяву, вказала, що кримінальне провадження в межах якого накладено арешт на вищевказаний автомобіль закрито, у зв`язку з чим не заперечує проти скасування арешту.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 107 КПК України, відсутність осіб на розгляді клопотання та зважаючи на відсутність клопотань від учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування, тому фіксування розгляду поданого клопотання за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи відсутність учасників кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 27.04.2023 року у кримінальному провадженні №0000267 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 128-1 КК України, - накладено арешт на автомобіль марки «Ssang Yong», сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Разом з тим, при вирішенні клопотання про скасування арешту, слідчий суддя крім іншого звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.174 КПК України з клопотанням про скасування арешту до слідчого судді може звернутися, серед інших підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна.

У статті 100 КПК України та ст. 96 -2 КК України законодавець використовує термін «власник» та «законний володілець» як альтернативні, тому згідно з цими положеннями не вимагається доведення факту обізнаності про злочинне використання майна обох осіб: власника і законного володільця. Також законом не визначено переваги власника перед законним володільцем чи навпаки.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»).

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року р справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), було зроблено висновок про те, що у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Оскільки прокурор та слідчий не заперечують проти заявленого клопотання та не надали доказів зворотнього, відтак слідчий суддя доходить висновку, що накладений арешт необхідно скасувати,

Частина 3 статті 169 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор після отримання судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Водночас, відповідно до ухвали ККС ВС від 19.02.2019 року справа № 569/17036/118 встановлено, що в аспекті положень ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 169, 174, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області по справі №494/695/23 від 27.04.2023 року, на майно, що тимчасово вилучене 24.04.2023 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної події - ділянки автодороги Т1623, біля опори ЛЕП Р075, за межами м. Березівка Одеської області, а саме:на автомобіль марки «Ssang Yong», сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1