Справа № 135/1413/23
Провадження № 1-кп/135/133/23
ВИРОК

іменем України

27.11.2023 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 02 вересня 2023 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Браталів Любарського району Житомирської області, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, що має професійно-технічну освіту, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та перебуваючи на посаді механіка-водія відділення плавальних транспортерів взводу плавальних транспортерів роти плавальних машин понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 ВОС-175258А, усупереч ст.ст.11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 23.01.2023, солдат ОСОБА_5 вважається таким, що вибув у самовільне залишення військової частини з 13.09.2022.

02.09.2022 близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території костелу за адресою: м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, по вул. Карла Маркса, буд.2а, помітив припаркований автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить потерпілому ОСОБА_6 .

В цей час, ОСОБА_5 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи ні дійсного ні гаданого права керувати чи володіти транспортним засобом, без дозволу власника та всупереч його волі, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись цим, таємно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використати його для власних потреб, відчинив водійські дверцята, які не були замкнені, таким чином проник до автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 зеленого кольору. Перебуваючи в салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_5 пошкодив

замок запалювання, вирвавши проводи живлення, які в подальшому почергово почав з`єднувати між собою, таким чином запустив в дію двигун автомобіля.

В подальшому, близько 18 год., перебуваючи на території костелу за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 виїхав із вказаного місця в напрямку місця проживання, а саме до АДРЕСА_1 , чим здійснив переміщення автомобіля у просторі, залишивши місце вчинення злочину, тобто протиправно заволодів механічним транспортним засобом.

Надалі, 02.09.2023 близько 22 год. 30 хв., рухаючись по автодорозі М-21 сполученням «Виступовичі - Житомир - Могілів-Подільський - кордон із Молдовою» на 244 км вказаної автодороги був помічений та в подальшому зупинений працівниками поліції на дорожній станції патрульної поліції «Махнівка» Хмільницького району Вінницької області.

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №5916/23-21 від 09.10.2023, ринкова вартість наданого на дослідження автомобіля ВАЗ 21074, 2007 року випуску, станом на момент вчинення злочину 02.09.2023, складала 69043,20 грн.

Суд вважає обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.289 КК України, тобто як незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині за ч.1 ст.289 КК України визнав в повному обсязі та пояснив, що не оспорює обставини вчинення правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що в березні 2022 року був мобілізований до ЗСУ, у вересні 2022 року самовільно залишив військову частину. У вересні 2023 року близько місяця перебував в місті Ладижин Вінницької області, де познайомився з потерпілим ОСОБА_7 . 02.09.2023 ввечері він вживав алкогольні напої разом зі ОСОБА_7 , після чого без дозволу власника через незамкнені водійські дверцята, проник до автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , де пошкодив замок запалювання і з`єднав проводи живлення між собою, та запустив таким чином двигун автомобіля. Після цього на вказаному автомобілі поїхав до свого місця проживання в АДРЕСА_1 , де по дорозі був зупинений працівниками поліції.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 , та інші учасники кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, матеріалів про долучення речових доказів та судові витрати у справі.

При призначенні виду та міри покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Виходячи з приписів ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України, є умисним нетяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, має зареєстроване місце

проживання, за місцем проживання характеризується позитивно. Одночасно з цим, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем, наказом тво.командира ВЧ НОМЕР_1 №65 від 26.03.2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини. Наказом командира ВЧ НОМЕР_4 №23 від 23.01.2023 року солдата ОСОБА_5 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 13 вересня 2022 року, увільнено від займаної посади та призупинено військову службу. На даний час в судах України перебуває ряд кримінальних проваджень щодо ОСОБА_5 , зокрема в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №30000526 від 24.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000070 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбаченими ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ту обставину, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні, зазначив, що питання про призначення покарання слід вирішити на розсуд суду.

З огляду на викладене, враховуючи в сукупності обставини справи, характер, тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,загальні засад призначення покарання, зокрема, законності його призначення, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.289 КК України, і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням, суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, свідомо порушив закон України про кримінальну відповідальність та в період воєнного часу в стані алкогольного сп`яніння вчинив умисний злочин проти безпеки дорожнього руху.

Отже, суд дійшов висновку, що встановлена судом сукупність обставин дає обґрунтовані підстави вважати, що звільнення ОСОБА_5 від покарання із застосуванням іспитового строку в порядку ст.75 КК України, не призведе до позитивних

змін в його особистості і не створить у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки таке покарання не матиме належного та відповідного виховного впливу на обвинуваченого та не сприятиме його виправленню, тому підстав для застосування статті 75 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання суд не вбачає.

03.09.2023 року ОСОБА_5 було затримано на підставі ст. 208 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.09.2023 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого продовжена ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.10.2023 року.

Встановлені судом під час обрання запобіжного заходу ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на даний час продовжують існувати, враховуючи, що ОСОБА_5 засуджений до реального покарання у виді позбавленні волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 слід залишити без змін, оскільки існує ризик переховування від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння особливо тяжкого злочину.

В строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання слід зарахувати строк перебування під вартою з моменту фактичного затримання відповідно до протоколу про затримання від 03.09.2023 року до дати набрання вироком законної сили, із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.124, 126 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення судових експертів для проведення судових експертиз №СЕ-19/102-23/15911-Д від 08.09.2023 в сумі 956,00 грн., №СЕ-19/102-23/15925-БД від 22.09.2023 в сумі 2517,46 грн., №5916/23-21 від 09.10.2023 в сумі 4779,60 грн., а разом у розмірі 5 944,58 грн.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України, суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.09.2023 року у справі №135/1157/23 (провадження №1-кс/135/279/23), з урахуванням ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.10.2023 у справі №135/1157/23 (провадження №1-кс/135/314/23).

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 03.09.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення судових експертів для проведення судових експертиз №СЕ-19/102-23/15911-Д від 08.09.2023 в сумі 956,00 грн., №СЕ-19/102-23/15925-БД від 22.09.2023 в сумі 2517,46 грн., №5916/23-21 від 09.10.2023 в сумі 4779,60 грн., а разом у розмірі 5 944 (п`ять тисяч

дев`ятсот сорок чотири) гривні 58 копійок.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.09.2023 року у справі №135/1157/23 (провадження №1-кс/135/279/23), з урахуванням ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.10.2023 у справі №135/1157/23 (провадження №1-кс/135/314/23).

Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить потерпілому ОСОБА_6 , - повернути власнику ОСОБА_6 ;

- зразок запаху, який міститься в спеціальних пакетах Експертної служби МВС України №5452813, №5452814, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області (квитанція №696 від 29.09.2023) - знищити.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом не доцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1