Справа № 464/4966/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1176/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України - 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Початок відбуття строку покарання рахувати з 28 липня 2023 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який указами Президента України неодноразово продовжений, 28.07.2023 об 11:00 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, підійшовши ззаду до потерпілого ОСОБА_9 , відкрито, шляхом ривка намагався викрасти з плеча останнього сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 49530 грн., 400 доларів США (згідно курсу НБУ становить 14627,44 грн.) та 55 Євро (згідно курсу НБУ становить 2239,75 грн.), однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий потерпілим та не мав реальної можливості розпоряджатися чи користуватися викраденим майном. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 намагався спричинити потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 66397,19 грн.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2023 року змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання є надмірно суворим. Зазначає, що обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, у вчиненому розкаюється, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Захисник просить врахувати особу ОСОБА_7 , його молодий вік, раніше не судимий, те, що відсутня матеріальна шкода, та застосувати щодо нього ст. 69 КК України, призначивши покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, нижче від найнижчої межі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України, а саме як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, його спрямованість проти приватної власності; особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, раніше несудимий, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, з серпня 2020 року перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень»; відсутність претензій з боку потерпілого; щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, а також стадії вчиненого ОСОБА_7 злочину (незакінчений замах), суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, за відсутності підстав для застосування статей 69, 75 КК України, та з урахуванням особи обвинуваченого й обставин вчинення кримінального правопорушення, вимог ч. 3 ст. 68 КК України, обвинуваченому має бути призначене покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд в повній мірі дослідив матеріали провадження та надав правильну оцінку особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім окремих випадків, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Попри те, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та у ньому розкаявся, що дало суду першої інстанції підстави дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_7 такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, наведене не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, оскільки для застосування ст. 69 КК України необхідна наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, чого у цьому випадку колегією суддів не встановлено. Окрім цього, вказані обставини мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, чого також не встановлено апеляційним судом.

Таким чином, відсутні обов`язкові елементи, що дозволяють застосувати ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Стосовно покликання апелянта на відсутність реальної матеріальної шкоди, то, як слідує з матеріалів справи, вказана обставина жодним чином не пов`язана з волевиявленням обвинуваченого. Зокрема, у ході вчинення щодо нього кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_9 затримав ОСОБА_7 , через що останній не зміг розпорядитися чи користуватися викраденим майном. Наведене дає колегії суддів підстави дійти висновку, що відсутність матеріальної шкоди мала місце через активні дії потерпілого, а не поведінку чи розкаяння обвинуваченого.

При цьому, на переконання колегії суддів, належну оцінку отримали й відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , які були враховані при призначенні обвинуваченому покарання, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України, у межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для застосування щодо обвинуваченого покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої ч. 4 ст. 186 КК України, адже обов`язкові умови застосування цього правового інституту щодо нього, є недотриманими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_7 , судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4