Номер провадження 11-сс/816/546/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2023 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0002724 від 18 липня 2023 року, в якому ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження старший слідчий Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 діб.

Вказане клопотання слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2023 року клопотання слідчого, задоволено.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою відраховувати з 24.08.2023 р., тобто з часу затримання.

Строк дії ухвали до 22.10.2023 р. включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ( за адресою: АДРЕСА_1 ), із забороною залишати місце мешкання у нічний час.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник, зазначає про те, що жодних із вказаних у клопотанні ризиків, не існує. Так, у слідчого судді не має законних підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, оскільки його попередня поведінка говорить про інше. Також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підозрюваний також не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані.

Апелянт акцентує увагу на те, що потерпілий звинувачує у вимаганні зовсім іншу людину, іншого підозрюваного, який безпосередньо його бив, ображав, а тому ризик незаконного впливу на потерпілого у цьому кримінальному провадженні також не підтверджений.

Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_7 підозрюється, останній не збирається, і протилежному немає жодних доказів.

Крім того апелянт зазначає про те, що підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою, оскільки згідно поданим стороною обвинувачення матеріалам, фігурує тільки одна особа, а саме ОСОБА_10 , який саме і вчиняв зазначене кримінальне правопорушення. Жодних прямих доказів щодо підозрюваного у сторони обвинувачення не має.

Слідчим суддею не взято до уваги такі обставини, як особу підозрюваного, його репутацію, який з перших днів війни став до лав добровольчого формування територіальної громади № 2 та з 06 квітня 2022 року з ним підписаний контракт добровольця. ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, одружений, є єдиною особою в сім`ї, яка працює та приносить дохід у сім`ю. На його утриманні знаходяться дружина та двоє малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого слідчим клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0002724 від 18 липня 2023 року, 24 серпня 2023 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: заявами про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_11 , протоколами допиту свідків, протоколами про результати проведення візуального спостереження за особою ОСОБА_10 від 24.07.2023 р.,17.08.2023 р., протоколами обшуків від 23.08.2023 р., протоколом огляду, виготовлення копій та вручення грошей від 23.08.2023 р., які об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення та є достатніми на даній стадії провадження.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, про наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, тому існує ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень.

Крім того ОСОБА_7 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину може сховати, спотворити або знищити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим суддею обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 перебуваючи на свободі, матиме можливість впливати на потерпілого в рамках кримінального провадження, щодо надання показів на підтвердження своєї версії захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином може виражатися у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа родичів, друзів та добровольців ДФТГ № 2, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих показань.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя послався на той факт, що в разі не застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, тобто продовжити вимагати грошові кошти під потерпілого ОСОБА_11 , а також нанести останньому тілесні ушкодження з метою помсти за надані покази органу досудового розслідування.

Враховуючи вищезазначене, а також характер та підвищену суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування до останнього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, знищення, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення нового кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування ОСОБА_7 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки на даний час він підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Підозрюваний ОСОБА_7 хоч і має постійне місце проживання, сім`ю, однак ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним, з урахуванням також того факту, що відсутні дані про наявність роботи у підозрюваного. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 є продовжуваним і припинений лише після його затримання, 24 серпня 2023 року у порядку ст. 208 КПК України, що свідчить про відсутність у нього свідомої мети добровільно припинити свої злочинні дії.

Обґрунтованим є ризик підозрюваним знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотні значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування не закінчено, проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлені всі речі та документи, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

При наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - впливу на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК України, процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки покази учасників кримінального провадження, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. Крім цього, з матеріалів клопотання видно, що злочин вчинено із застосуванням насилля до потерпілого, тому ризик впливу на потерпілого продовжує існувати.

Зважаючи на те, що не встановлені всі свідки, вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, останній може створити штучні докази та підбурювати осіб, які не були безпосередніми очевидцями злочину до дачі завідомо неправдивих показань, для підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Також органом досудового розслідування доведено існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження останнім вчинення кримінального правопорушення, у яких він підозрюється, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений, за вчинення кримінальних правопорушень із корисливою спрямованістю, що свідчить про схильність підозрюваного до антисоціальної поведінки.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, є неспроможними.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання.

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Ст. 198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Характеризуючи дані стосовно особи ОСОБА_7 у даному випадку за наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, на переконання апеляційного суду не дають підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2023 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4