Справа № 358/559/22 Провадження № 1-кп/358/32/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застування примусових заходів медичного

характеру ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі в режимі відеоконференції із Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» Спеціалізований підрозділ з надання психіатричної допомоги», клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №00000279 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2022 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Горлівка, Донецької області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, пенсіонера, вдівця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №00000279 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2022 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою ст. 115 КК України.

Під час судового засідання 20 жовтня 2023 року від потерпілої ОСОБА_7 надійшла заява про відвід судді Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження № 0000279, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру. Заява обґрунтована, тим що головуючий у справі на протязі більше року часу безпідставно продовжує запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 без жодних на те вагомих причин, розгляду справи не проводить.

Захисник ОСОБА_5 , підтримав заяву потерпілої ОСОБА_7 про відвід судді.

Прокурор ОСОБА_3 щодо заяви про відвід покладався на розсуд суду.

Законний представник ОСОБА_6 заяву потерпілої про відвід підтримала.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_7 19.10.2023 вже було заявлено відвід головуючому у справі судді ОСОБА_1

20 жовтня 2023 року у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 повторно заявила відвід головуючому судді ОСОБА_1 . Заява про відвід мотивована тим, що суддею ОСОБА_1 безпідставно затягується розгляд вказаного кримінального провадження, порушуються строки судового розгляду, що викликає обґрунтовані сумніви у його неупередженості.

Вивчив заяву про відвід, суддя приходить до наступних висновків.

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений потерпілою ОСОБА_7 відвід судді ОСОБА_1 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК.

Більшість вказаних заявником доводів заявленого відводу судді ОСОБА_1 ґрунтуються винятково на її незгоді із ухвалами суду про обрання та продовження запобіжного заходу.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім цього, суд звертає увагу, що чинним КПК України чітко передбачено постановлення суддею ухвал без виходу до нарадчої кімнати в усній формі.

Водночас, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).

Отже, оскільки у даному кримінальному провадженні вже було неодноразово заявлено відвід судді ОСОБА_1 , то заявлений 20 жовтня 2023 року у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_7 , суддя оцінює як повторно заявлений відвід.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

Щодо наявності підстав для висновку про зловживання стороною захисту правом на відвід.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

На переконання судді заявлені потерпілою підстави для відводу є тотожними та зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, ухваленими під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні потерпіла вже заявляла відвід судді ОСОБА_1 , отже наявні ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 81 КПК України, а також те, що судовий розгляд здійснюється суддею ОСОБА_1 , саме суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.7,75,76,80-82,369-372,376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву потерпілої ОСОБА_7 про відвід судді Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження №0000279, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру - залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1