Справа № 464/7111/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/809/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви останнього про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заяви та доданих до неї 22 (двадцяти двох) клопотань, які не розглядались судом та стосовно яких не було винесено жодної ухвали.

В обґрунтування апеляційних вимог засуджений покликається на те, що 20 квітня 2022 року звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з заявою та повторною заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. У цих заявах вказував на факти штучного створення та підроблення доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України. За вказаними заявами Сихівський районний суд м. Львова 19 липня 2022 року виніс ухвалу про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявнику, що була скасована ухвалою Львівського апеляційного суду від 4 листопада 2022 року, а заяву було скеровано на новий розгляд. Після надходження справи до суду першої інстанції, звернувся з 22 клопотаннями про дослідження доказів, матеріалів справи, технічних звукозаписів судових засідань та вироку суду. Ці клопотання не перевірялись та щодо них не винесено жодної ухвали.

Як зазначає апелянт, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року незаконно відмовлено в задоволенні заяви про перегляд вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами. Постановляючи таку, місцевий суд не дотримався вимог КПК України, не з`ясував обставин, які підтверджені доказами, не дослідив та не оцінив докази відповідно до ст. 94 КПК України, не навів належних і достатніх мотивів ухвалення судового рішення, причин відмови у задоволенні клопотань, не виніс ухвал по кожному з клопотань, як цього вимагає ст. 350 КПК України.

Окрім цього, судом не враховано покликання на факти, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України; не досліджено жодного документа, на які були покликання в заяві та клопотаннях. Також апелянт вказує на порушення вимог статей 94, 372 КПК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарни.

Водночас, згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Так, вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року, який ухвалою Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року залишено без змін, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 289 КК України та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання - шість років позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою Верховного Суду від 12 травня 2021 року вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року залишено без змін.

Як слідує з оскарженого рішення, заявник ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року, яку мотивував тим, що не погоджується з вказаним вироком, вважає його незаконним та таким, що містить істотні суперечності; вказує на наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зазначив, що наведені ОСОБА_6 обставини були предметом дослідження та, відповідно, були відомі суду на час судового розгляду, що виключає можливість віднесення таких до нововиявлених у розумінні ст. 459 КПК України.

Погоджується з зазначеним висновком і колегія суддів апеляційного суду.

Так, підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, а також порядок здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами регламентовані главою 34 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому ч. 2 зазначеної норми передбачає, що нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 462 КПК України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються, в тому числі, обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 9 листопада 2020 року (справа №2-80/2001) вказала, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається

Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне братися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру. ЄСПЛ допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише в межах, що не порушують принципу юридичної визначеності.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого і неспростовного характеру.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 21 січня 2020 року (справа №315/793/16-к) зазначив, що процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3344/ed_2023_03_21/pravo1/T124651.html?pravo=1 - 3344459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження покликаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Водночас, штучне створення та підроблення доказів, на яке покликається засуджений, у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України може полягати у підбуренні свідків або потерпілих до давання неправдивих показань, підробці документів, що є доказами в кримінальній справі, знищенні справжніх документів тощо. Вважаючи докази щодо нього штучно створеними, ОСОБА_6 вказує на те, що судом перекручено показання учасників судового процесу для більшого його звинувачення. Втім, він не зазначає чиї показання, на його думку, не відповідають наданим під час судового розгляду у справі та у чому полягає така невідповідність.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами у частині показань можуть бути визнані лише завідомо неправдиві показання свідків та потерпілих, що можуть бути установлені, зокрема ухваленням та набранням законної сили вироком суду першої інстанції, в якому констатовано умисне надання свідком, потерпілим показань, в яких повністю чи частково перекручені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами, разом з відповідною заявою суду необхідно надати належне підтвердження того, що, у цьому випадку, показання свідків та потерпілих, які покладені в основу вироку, є завідомо неправдиві або неправильні внаслідок допущеної помилки чи підбурювання стороною обвинувачення, тобто надати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені такі факти, водночас стороною захисту таких процесуальних рішень суду не надано.

Крім цього, засуджений у своїй апеляційній скарзі покликається на заявлення ним 22 клопотань, серед яких клопотання про: визнання недійсними результатів проведених обшуків у справі; дослідження доказів щодо звинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України; дослідження доказів щодо звинувачення за ч. 1 ст. 289 КК України; дослідження доказів про обвинувачення за ч. 2 ст. 199 КК України за епізодом на початку травня 2014 року щодо потерпілого ОСОБА_9 , яке перекваліфіковано на ч. 1 ст. 199 КК України; дослідження доказів щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_9 від 28 травня 2014 року; дослідження доказів - протоколу огляду місця події та судово-технічної експертизи №6/351 від 12 червня 2014 року; дослідження доказів щодо потерпілого ОСОБА_10 ; дослідження доказу - протоколу огляду місця події і фототаблиці; дослідження доказу - протоколу обшуку від 6 червня 2014 року; дослідження доказу - протоколу огляду місця події від 6 червня 2014 року; дослідження доказу - протоколу впізнання від 7 червня 2014 року; дослідження доказу - протоколу впізнання від 12 червня 2014 року; дослідження доказів щодо пом`якшуючих покарання обставин у справі. Крім того, засуджений заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, клопотання щодо порушення порядку відкриття матеріалів та переведення його до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Всупереч тверджень апеляційної скарги, вказані клопотання були предметом розгляду суду першої інстанції, що стверджується журналом судового засідання від 20 квітня 2023 року (а.с. 139-141, т. 13) та звукозаписом до нього. За результатами розгляду клопотань, суд, з`ясувавши думку учасників процесу, відмовив у їх задоволенні.

Наведене узгоджується з ч. 4 ст. 371 КПК України, згідно з якою ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_6 , які надійшли до суду 8 лютого 2023 року, адже значна частина клопотань засудженого стосується дослідження доказів у справі №464/7111/14-к, які вже були предметом дослідження та яким була надана оцінка, в тому числі судами апеляційної та касаційної інстанцій. При цьому незгода засудженого з висновками вказаних судів не може бути підставою для повторного дослідження наявних у справі доказів у порядку провадження за нововиявленими обставинами.

Клопотання щодо повернення обвинувального акта може бути заявлене виключно на стадії підготовчого провадження, адже згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України повернути обвинувальний акт суд може у підготовчому судовому засіданні, але аж ніяк не під час вирішення питання про підставність перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Стосовно клопотання про переведення ОСОБА_6 з Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)», то суд першої інстанції своє рішення мотивував введенням воєнного стану на всій території України, метою забезпечення оперативності судового розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також наявністю технічної можливості проведення судового засідання у режимі відеоконференції з Державною установою «Дрогобицька виправна колонія (№40)», де перебуває засуджений.

Апеляційний суд погоджується із таким рішенням місцевого суду, вважає його постановленим відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

В цьому аспекті, колегія суддів зауважує, що проведення судового засідання у режимі відеоконференції є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки вона має можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, вчасно реагувати на будь-які слова чи дії учасників, висловлювати власну позицію, ставити запитання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

До того ж за змістом апеляційної скарги не вказано, яким саме чином проведення судового засідання у режимі відеоконференції перешкодило ОСОБА_6 донести до суду свою позицію щодо його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, а тому відсутні підстави вважати, що його права були порушені.

Ця позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 9 жовтня 2023 року у справі №461/6865/22.

Отже, враховуючи, що обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що в матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що засудженим не було наведено тих обставин, які можна вважати нововиявленими.

Таким чином, будь-яких нових доказів або обставин, які були б відсутні в матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних злочинів, та були б підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, стороною захисту не надано.

Передбачених ст. 412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги засудженого такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, через що не вбачає підстав для зміни або скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 459 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року - залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4