КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 382/145/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4830/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Яготинського районного суду Київської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шерівці Заставнівського району Чернівецької області, українця за національністю, громадянина України, офіційно працевлаштованого трактористом в СГП ім. А.Г. Кравченка, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , вдівця, не маючого на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей, раніше не судимого, визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховуєтьсяз моменту його затримання з метою приведення вироку до виконання. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався. Згідно вироку суду 16.10.2022 року близько 16 години 30 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ 211540», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шевченка (поблизу перехрестя з вулицею Річна) міста Яготин Київської області, в напрямку центру міста, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. та введених в дію з 01.01.2002 р. (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» проявив злочинну недбалість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 18.1. Правил дорожнього руху, відповідно до якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати йому дорогу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, перелому лівої скроневої, тім`яної та клиноподібної кісток склепіння черепа з наявністю гемморагічного забою паренхіми лівої тім`яно-скроневої ділянки та правої лобно-скроневої ділянки, субарахноїдального крововиливу, забою паренхіми лівої легені, перелому остистого відростку 4-го поперекового хребця, саден та гематоми обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), д), 18.1. Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень. Вказаним ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України кваліфікуючими ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Представник потерпілого та захисник обвинуваченого, не погоджуючись із вироком суду, подали апеляційні скарги. Захисник просить вирок суду змінити, на підставі ст.. 75 КК України обвинуваченого звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. Покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації, повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання, роботи. В решті вирок суду залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не вмотивував чому при встановлених обставинах він виключив застосування до обвинуваченого ст.. 75 КК України. Вважає, що позитивні характеристики, невідкладне доставлення обвинуваченим потерпілого до лікувального закладу, пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин, давала підстави суду обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Крім того, на день подання апеляційної скарги заподіяна шкода відшкодована в повному обсязі, навіть відшкодовані майбутні теоретичні витрати на лікування дитини, про що будуть надані документи. Представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначеного покарання. Призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з позбавленням права керувати транспортними засобами. Зазначає, що суд порушив вимоги ст. 50, 65 КК України, залишив поза увагою характеристику особи обвинуваченого, не було враховано думки потерпілого, який наголошував про можливість застосування ст. 75 КК України. Кримінальне правопорушення вчинене з необережності, обвинувачений офіційно працевлаштований, витрачає дохід на свого сина, дружина обвинуваченого нещодавно померла. Наразі обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, що в свою чергу також є пом`якшуючою обставиною. Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, представника потерпілого та його законного представника, обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного. Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні злочину в апеляційних скаргах не заперечуються, питання щодо перекваліфікації діяння не ставиться. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, апеляційним судом встановлено, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України визнав надання обвинуваченим допомоги потерпілому ОСОБА_11 у доставлені його до лікарні для швидкого надання медичної допомоги безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено. Судом першої інстанції було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, досудову доповідь органу пробації відсносно обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу винного - його позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, перше притягнення до кримінальної відповідальності, тяжкість вчиненого, та дійшов висновку про необхідність призначення реального покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, з чим погоджується колегія суддів. Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім визначених у цій нормі випадків, при призначенні покарання у виді, серед інших, позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вирішуючи питання про можливість застосування в даному випадку ст.. 75 КК України, апеляційний суд приймає до уваги, що основним безпосереднім об`єктом злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є безпека руху й експлуатації автомобільного транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя і здоров`я особи. При цьому, порушення правил дорожнього руху (безпеки руху) особа здійснює умисно, але до наслідків цього у виді тілесних ушкоджень вона ставиться з необережністю. В даному випадку обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, вчинив кримінальне правопорушення, хоч і з необережності, але шляхом грубого порушення вимог ПДР України в нескладній дорожній обстановці, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, що призвело до травмування малолітньої дитини, яка рухалася по пішохідному переходу. Вказана обставина на переконання колегії суддів значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого злочину. Позиція законного представника потерпілого, який просив про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком посилаючись на відшкодування завданих збитків, як і висновок органу пробації, приймається до уваги апеляційним судом, але за даних обставин не можуть бути визначальними та такими, що безумовно свідчать про наявність підстав для застосування ст. 75 КК України. Крім того, кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілогоу справі щодо покарання, яке повинен понести обвинувачений за скоєне при вирішенні цього питання судом,не є вирішальною. Представник потерпілого в апеляційній скарзі вказує, що обвинувачений весь свій дохід витрачає на сина, мати якого померла. Однак згідно вироку обвинувачений на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не має, відповідно до характеристики за місцем проживання мешкає з сином ОСОБА_12 2004 року народження, який на даний час є повнолітнім, у висновку органу пробації зазначено, що обвинувачений проживає з пасинком. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Міра покарання визначена судом першої інстанції в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та не є максимальною, а тому підстав для пом`якшення покарання не встановлено. В даному випадку відшкодування завданої шкоди не зменшує суспільної небезпечності вчиненого, враховуючи, що у кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов, який задоволено частково, а дитина внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження. Колегія суддів не знайшла підстав вважати призначене обвинуваченому покарання без застосування ст.75 КК України несправедливим через його суворість, про що йдеться в апеляційних скаргах. Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Яготинського районного суду Київської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4