Провадження 1-кп/193/122/23
У Х В А Л А

іменем України

04 січня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, працюючого супервайзером Південно-східного регіону ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за № 0000482 від 23.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Під час судового розгляду справи прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 06.01.2024, з тих підстав, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не відпали та не змінились, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому прокурор вважав за можливе також визначити заставу у розмірі, яка була визначена до цього під час продовження слідчим суддею на досудовому розслідуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто у розмірі 805 200 грн.

Вважає, що метою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання ризикам, передбаченим п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України: зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, через суворість покарання за вчинення тяжкого злочину (до 10 років позбавлення волі); незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що виражається у можливості вчиненні тиску на лікарів чи іншого впливу на них з метою затягування розгляду справи, що вже мало місце раніше; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, в обґрунтування якого прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 не позбавлений права керування транспортними засобами, добровільно посвідчення водія своє не здав, тому, перебуваючи на волі останній може знову сісти за кермо та вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримали, вважають, що маються достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні залишила розгляд клопотання прокурора на розсуд суду.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення. Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень захисник посилається на те, що прокурор звернувся до суду з відповідним клопотанням поза межами строків, передбачених ст. 199 КПК України, оскільки строк дії запобіжного заходу обвинуваченого спливає 06.01.2024, тоді як з клопотанням про його продовження прокурор звернувся до суду лише 04.01.2024. При цьому сторона захисту наголосила, що жодні з ризиків, передбачених п. 1,3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не доведені належними та допустимими доказами. Насамперед вказано, що ОСОБА_8 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки має сталі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання та роботу. Також зазначено, що коли на досудовому розслідуванні обвинувачений ще не перебував під дією запобіжного заходу, то він дотримувався належної процесуальної поведінки. Ризики впливу на свідків та потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є надуманим та таким що не знаходить свого підтвердження жодними допустимими доказами. З огляду на те, що раніше ОСОБА_8 до кримінальної чи навіть адміністративної відповідальності жодного разу не притягувався, вважають, що прокурором не доведено також і ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Обвинувачений пояснив, що посвідчення водія він втратив під час ДТП, де воно перебуває йому не відомо, при цьому захисником наголошено, що прокурор необґрунтовано посилається на можливість обвинуваченого, перебуваючи на волі, використовувати посвідчення водія для керування транспортним засобом та знову вчинити ДТП з потерпілими, зважаючи на те, що для унеможливлення цього ризику сам прокурор не звертався до суду з клопотанням про обмеження обвинуваченого у праві користування транспортними засобами під час досудового розслідування та судового розгляду. Посилання прокурора на перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином, зокрема через вплив чи погрози лікарям, які проводили медичне обстеження та лікування ОСОБА_8 внаслідок отриманих ним травм у цій ДТП, теж є надуманими та безпідставними. У зв`язку з чим просять обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, або, при продовженні нині діючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження за ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2023 з можливістю внесення застави у розмірі 805 200 грн. У подальшому за ухвалою цього слідчого судді від 16.08.2023 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до 16.09.2023 з можливістю внесення застави у такому ж розмірі.

Надалі, після спрямування кримінального провадження для його розгляду до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, за ухвалою цього суду від 15.09.2023, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до 14.11.2023 та залишено можливість внесення застави у вищевказаному розмірі.

Востаннє, за ухвалою суду від 07.11.2023, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 06.01.2024 та зменшено розмір застави до 700 524 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень глави 18 КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає доведеним продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від суду. Цей ризик доводиться, зокрема тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за яке до нього може бути застосовано покарання винятково у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років.

Крім того, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, у справі «Ілійков проти Болгарії» «Москаленко проти України», суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкі наслідки вчиненого злочину, який призвів до загибелі трьох людей, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

Суд також вважає встановленим та доведеним продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування неможливості запобігання вказаному ризику для обвинуваченого ОСОБА_8 суд враховує, що на теперішній час ще не допитаний один з потерпілих та під час безпосереднього судового розгляду не надав показів жоден із свідків. Крім того, не виключено, що під час розгляду справи, зокрема дослідження судових експертиз, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, можуть бути допитані й експерти, які їх складали, але до цієї стадії дослідження доказів суд також ще не дійшов. А тому суд вважає, що обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може схилити їх до зміни показань на свою користь.

Оцінка можливості впливу обвинуваченого на потерпілу ОСОБА_6 судом надана під час постановлення вже згаданої вище ухвали від 07.11.2023, яка набрала чинності.

Разом з тим, слідчий суддя вважає недоведеним існування ризиків, передбачених п. 5 і п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризиків того, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та/або вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку суду, вказані ризики не можуть доводитися лише припущеннями, без наведення фактів, підтверджених належними доказами, стосовно поведінки обвинуваченого, які дають підстави для тверджень про існування цих ризиків.

Так, на стадії судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Наразі обвинувачується за вчинення не умисного, а обережного злочину, який і призвів до тяжких наслідків. Не надано прокурором також жодних відомостей, що ОСОБА_8 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за вчинення порушень Правил дорожнього руху України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність вищевказаних ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

У зв`язку з чим, суд вважає що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 діб з можливістю внесення раніше визначеної застави у розмірі 700 524 грн.

Дані про те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сталі соціальні зв`язки: роботу, постійне місце проживання та реєстрації, судом враховані попереднього разу під час зменшення застави з 805 200 до 700 524 гривень.

Проте на даному етапі судового розгляду, названі позитивні дані про обвинуваченого, на переконання суду, самі по собі не можуть безумовно служити підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, чи для ще більшого зменшення розміру застави.

Варто зауважити, що ухвала суду від 07.11.2023, якою продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою з можливістю внесення застави, оскаржувалася стороною обвинувачення в апеляційному порядку у частині зменшення розміру застави з 300 (805 200 грн) до 261 (700 524 грн) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і за ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2023 вона була залишена без змін. Тобто, на час розгляду справи ухвала суду, якою визначено розмір застави у сумі 700 524 грн. чинна і зберігає свою дію під час продовження основного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд вважає, що немає підстав для задоволення клопотання прокурора в частині збільшення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу для обвинуваченого, зокрема до попереднього її розміру, що складав 805 200 грн, оскільки щодо останнього є чинним раніше визначений аналогічний запобіжний захід, який діє до його зміни чи скасування у встановленому КПК порядку.

Навіть якщо вважати це клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу шляхом збільшення розміру застави з 261 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то воно теж не підлягає задоволенню з огляду на те, що за змістом положень ч. 8, 10 ст. 182 КПК України питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі може виникати лише у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки. У цьому разі застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_8 до цього часу не скористався можливістю внесення цієї застави і продовжує перебувати під вартою, а тому не настали обставини, які надають підстави стороні обвинувачення, згідно до вимог ч. 8, 10 ст. 182 КПК України, заявляти перед судом клопотання про збільшення розміру застави.

Водночас, суд вважає безпідставними доводи захисника щодо наявності підстав для залишення без розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 через недотримання прокурором процесуальних строків звернення до суду з таким клопотанням, передбачених ч.1 ст.199 КПК України.

Так, згідно приписів ч.1 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Натомість системний аналіз положень статей 197-199 КПК свідчить про те, що вказані процесуальні норми не передбачають у разі недотримання прокурором визначених ч.1 ст.199 КПК процесуальних строків звернення до слідчого судді чи суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного/обвинуваченого таких наслідків, як залишення без розгляду цього клопотання, про що вказує захисник. Навпаки, положення ч.4 ст.199 ч. 3 ст. 331 КПК України та роз`яснення, що містяться у листі ВССУ від 04 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, зобов`язують суд у будь якому разі розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновків про доцільність продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і строк якого на час розгляду відповідного клопотання прокурора ще не сплив, то підстави для відмови у задоволенні цього клопотання, його повернення чи залишення без розгляду через подання такого клопотання прокурором пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, відсутні.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому вигляді тримання під вартою, - задовольнити частково.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження № 0000482 від 23.05.2023 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, строком на 60 діб, тобто до 04 березня 2024 року включно з можливістю внесення раніше визначеної застави у сумі шістдесяти одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 700 524 (сімсот тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_8 встановленої застави (700 524 грн.), вважати, що до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 виконувати наступні обов`язки на строк до 04.03.2024, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Кривого Рогу без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

- утримуватися від спілкування з усіма свідками та експертами у кримінальному провадженні, а також потерпілими за винятком потерпілої ОСОБА_6 , яка доводиться його матір`ю, і лише за її бажанням.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 05.01.2023 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1