ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4396/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1730/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 25.09.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 20.10.2004 року вироком Богодухівського районного суду Харківської області за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, 18.07.2008 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 19.09.2011 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, 07.02.2014 року вироком Суворовського районного суду м. Одесси за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, 08.11.2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, 08.11.2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 19.06.2023 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 03.10.2023 року виправлено арифметичну помилку у вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 25.092023 року та викладено другий абзац резолютивної частини вироку у наступній редакції:

«Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 18.06.2023».

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 25.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 17.05.2022 (остання редакція від 23.05.2022), у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 (остання редакція від 03.08.2022), будучи раніше судимим, відповідних висновків для себе не зробив, та вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, в період часу з 01.08.2022 по 04.08.2022, точний час у ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, через незачинену на замикаючий пристрій хвіртку проник на подвір`я домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, через незачинені двері, незаконно проник до чужого житла без відповідної згоди на те законного володільця, який знаходиться на території домоволодіння, де з коридору, вчинив крадіжку зварювального апарату « MEGATEC» ECL 120 EF, вартістю згідно судової товарознавчої експертизи № 488 М від 14.10.2022 2073 грн 60 коп., який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 проник до нежитлового приміщення, яке розташоване на вищевказаній території домоволодіння, звідки таємно з корисливих мотивів для особистого збагачення викрав компресор «МИНСК 24», вартістю згідно судової товарознавчої експертизи № 488 М від 14.10.2022 4730 грн. 08 коп., який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не зупиняючись на скоєному, маючи намір на крадіжку чужого майна ОСОБА_7 проник в середину приміщення майстерні, розташованої на території вище зазначеного домоволодіння, звідки викрав дріль уд. до 780 ВТ «STURM ID 2078» вартістю згідно судової товарознавчої експертизи № 488 М від 14.10.2022 928 грн 11 коп, та шліфмашинку кутову «BLACK + BEG 010 (710 Bt) вартістю згідно судової товарознавчої експертизи № 488 М від 14.10.2022 1559 грн. 46 коп.

Після цього, продовжуючи свої дії, усвідомлюючи їх протиправність та суспільно-небезпечний характер, ОСОБА_7 виніс з території домоволодіння вказані речі та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим, спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 9291 гривень 25 копійок.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить, з урахуванням доповнених апеляційних доводів, змінити вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 25.09.2023 року, призначивши йому покарання з урахуванням положень ст.69 КК України, а саме призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також він повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду.

Крім того, апелянт зазначає, що до моменту його затримання він працював на хлібозаводі у м. Одесі, а у вільний від роботи час працював у волонтерській організації, був офіційно зареєстрований, але незаконно був об`явлений у розшук.

Обвинувачений також вказує на те, що після відбуття покарання за попереднім вироком, а саме 04.03.2022 року, він влаштувався на роботу у волонтерську організацію, його будинок було зруйновано внаслідок обстрілів під час військової агресії з боку рф, його мати померла у серпні 2022 року, він вимушений був жити у метро, але допомагав жителям м.Харкова та військовослужбовцям ЗСУ.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив надати йому можливість ознайомитися з матеріалами цього кримінального провадження, але до початку апеляційного розгляду в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції останній відмовився від свого клопотання, зазначивши, що це він це робить добровільно та будь-якого тиску на нього з боку сторонніх осіб не було.

За таких обставин, враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого, який відмовився від свого клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, думку захисника та прокурора, які вважали за можливе розпочати апеляційний розгляд, колегія суддів дійшла висновку провадити апеляційний розгляд з урахуванням доводів апеляційної скарги та відомостей, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання, думку прокурора, які просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не зняту та непогашену судимість, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, займався волонтерською діяльністю.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за попередніми вироками за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі за скоєння тяжких злочинів проти власності. Крім того, обвинувачений неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнившись по відбуттю покарання за попереднім вироком на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши новий тяжкий злочин проти власності в умовах воєнного стану, поєднаний з проникненням у житло та інше приміщення.

Тобто, системний характер вчинення ним умисних злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що останній має намір стати на шлях виправлення.

Доводи обвинуваченого про необхідність визнання обставини, що пом`якшує покарання, у виді з`явлення із зізнанням та активного сприяння розкриттю злочину, на думку колегії суддів, є безпідставними і суб`єктивними, оскільки матеріали цього кримінального провадження на містять відомостей, які саме дії вчинені обвинуваченим, що свідчили про наявність відповідних пом`якшуючих покарання обставин, а сам факт визнання особи своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявність таких обставин, що пом`якшують покарання, як з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі зайняття останнім волонтерською діяльністю, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянти, в тому числі на щире каяття обвинуваченого, вже були враховані судом при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст.185 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення йому покарання, з тієї підстави, що він займався волонтерською діяльністю та мав місце реєстрації, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, відбував покарання у виді позбавлення волі, але після відбуття покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.11.2019 року у виді 3 років позбавлення волі в період часу з 01.08.2022 року по 04.08.2022 року він знову вчинив тяжкий злочин проти власності в умовах воєнного стану.

Крім того, зазначені вище обставини ОСОБА_7 мав і до вчиненого кримінального правопорушення, але вони не спинили обвинуваченого від вчинення незаконних дій.

Колегія суддів критично ставиться до апеляційних доводів обвинуваченого про те, що останній був офіційно працевлаштований, оскільки матеріали цієї справи відповідних відомостей не містять.

Відповідних відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного покарання у зв`язку з тим, що він втратив постійне місце мешкання внаслідок військової агресії рф проти України, оскільки з початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України більшість населення нашої держави опинилася в скрутному матеріальному та життєвому становище, в тому числі люди були вимушені покинути свої домівки, поїхали в інші області держави чи взагалі в інші держави.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив покарання за вчинений ОСОБА_7 злочин за ч.4 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді