Номер провадження: 11-кп/813/902/24
Справа № 496/1613/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 21.12.2023 року у кримінальному провадженні №0000318, внесеному до ЄРДР 25.09.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 18 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування ОСОБА_6 від суду з огляду на тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується останній. Крім того, суд вважав за необхідне не визначати розмір застави, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодившись із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не існують, прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання,

- судом не було враховано того, що він має сім`ю, постійне місце проживання, постійне місце роботи;

- з тривалим часом знаходження під вартою, стан його здоров`я значно погіршився, оскільки він не отримує ліків та не в змозі виконати лікувальні рекомендації лікаря.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений просить ухвалу суду ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників апеляційного розгляду

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, при цьому, прокурор ОСОБА_7 надіслав клопотання в якому просив провести розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який наразі утримується під вартою, не висловив бажання приймати участь у розгляді його скарги особисто.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний суд звертає увагу, що клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, у зв`язку із чим, апеляційний суд вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Біляївському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000318, внесене до ЄРДР 25.09.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою з тих підстав, що ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, а тому може вдатись до спроб переховуватись від суду.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Водночас, ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання не є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який хоча і відноситься до категорії тяжких злочинів, проте вчинений з необережності.

Апеляційний суд погоджується з існуванням ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, але цей ризик є мінімізованим з даних про особу обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем роботи характеризується позитивно, має соціальні зв`язки, в результаті дорожньо-транспортної пригоди також отримав тілесні ушкодження, тривалий час утримується під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи обвинуваченого, що він має хронічні хвороби, що підтверджується відповідними доказами доданими до апеляційної скарги. Окрім того, як вбачається з матеріалів обвинувачений неодноразово звертався за медичною допомогою.

В даному випадку, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ, яким визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні «Манчіні проти Італії» зробив висновок про те, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

За таких обставин, приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, характер інкримінованого злочину, апеляційний суд приходить до переконання про те, що на теперішній час запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладанням процесуальних обов`язків, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 21.12.2023 скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 21.12.2023 року у кримінальному провадженні №0000318, внесеному до ЄРДР 25.09.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні №0000318, внесеному до ЄРДР 25.09.2021 року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його цілодобово, за винятком випадків отримання необхідного лікування та оголошення повітряної тривоги не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , строком до 22.03.2024 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - звільнити з під варти та доставити його за місцем застосування домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали апеляційного суду в частині організації цілодобового домашнього арешту покласти на начальника відділ поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту становить до 22.03.2024 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання, прокурору до відома, та начальнику ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4