17.10.2023 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 633/433/20
Провадження № 1-кп/533/16/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисниці ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів явно не допустимими, у кримінальному провадженні № 0000551 від 20.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 365 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Козельщинського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження № 0000551 від 20.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.197-1, ч.3 ст. 365 КК України.

Під час судового розгляду прокурор просив долучити до матеріалів справи та дослідити у судовому засіданні такі документи з матеріалів кримінального провадження:

-протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18.11.2019 №184;

-додаток до протоколу НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18.11.2019 DVD-R диск №733 ч.1;

-додаток до протоколу НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18.11.2019 DVD-R диск №733 ч.2;

-лист ХНДЕКЦ МВС України від 06.07.2020 №19/121/11-12623-2020 та висновок експерта №11/1/92/СЕ-20 від 03.07.2020 з додатками;

-копія клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої(розшукової) дії -обстеження публічного недоступного місця від 08.10.2019 №4493;

-ухвала Харківського апеляційного суду від 08.10.2019 по справі №818/10878т/19, провадження №11-кс/818/10498/19 про дозвіл на проведення НСРД;

-копія клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, відео контролю особи від 08.10.2019;

-ухвала Харківського апеляційного суду від 08.10.2019 по справі №818/10878т/19, провадження №11-кс/818/10499/19 про дозвіл на проведення НСРД;

-клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії -зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 22.10.2019;

-ухвала Харківського апеляційного суду від 23.10.2019 по справі №818/11350т/19, провадження 11-кс/818/10949/19 про дозвіл на проведення НСРД;

-доручення про проведення НСРД від 08.10.2019 № 4498т;

-доручення про проведення НСРД від 08.10.2019 № 4752т;

-постанова про розсекречення НСРД від 25.03.2020;

-постанова про розсекречення НСРД від 09.04.2020;

-постанова про розсекречення НСРД від 09.04.2020;

-клопотання про розсекречення матеріалів НСРД від 09.04.2020;

-лист прокуратури Харківської області від 09.04.2020 №15/1-7425-19;

-лист прокуратури Харківської області від 09.04.2020 №15/1-7425-19;

-лист прокуратури Харківської області від 06.05.2020 №15/1-7425-19;

-лист Харківського управління ДВБ НП України від12.05.2020 №1307/42-20/01-2020,

Захисниця обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти долучення письмових доказів зі сторони обвинувачення. Заявили власне клопотання про визнання таких доказів недопустимими. На думку сторони захисту докази отримані з порушенням процедури, передбаченої ч. 1 ст. 247 КПК України, відповідно до якої розгляд клопотань, який віднесений згідно з положеннями цієї глави до повноважень слідчого судді, здійснюється слідчим суддею апеляційного суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Натомість у даному провадженні орган, що здійснював досудове розслідування - ТУ ДБР у м. Полтаві розташоване у м. Полтава, у той час, як усі дозволи на НСРД надавалися слідчим суддею Харківської апеляційного суду, а повинні були надаватися слідчим суддею Полтавського апеляційного суду. У зв`язку з цим сторона захисту заперечували проти приєднання наданих у судовому засіданні прокурором доказів та наполягала на тому, щоб суд визнав ці докази недопустими та не досліджував під час судового розгляду.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту. Стверджував, що Харківський апеляційний суд є судом, встановленим законом, та мав право розглядати такі клопотання.

При вирішені клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими суд звертає увагу, що стаття 86 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а у свою чергу недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

У той час як відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження у судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Аналіз підстав визнання доказів недопустимими дає змогу виокремити два види таких підстав.

До першого виду недопустимих, відносяться докази, які суд зобов`язаний визнати такими через їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод.

До другого виду недопустимих, відносяться докази, які суд може визнати недопустимими, це питання є оціночним, суб`єктивним і залишається на його розсуд.

У даній ситуації суд перебуває на стадії дослідження доказів, які оцінюються з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (стаття 94 КПК України).

На момент заявлення клопотання захисницею обвинуваченого судом докази у повному обсязі не дослідженні, і прокурор наполягав на тому, що докази, клопотання щодо яких заявлено стороною захисту, були отримані з дотриманням належної процедури.

У зв`язку із чим, на даній стадії кримінального процесу, у зв`язку з не дослідженням доказів у повному обсязі і у їх взаємозв`язку, суд позбавлений можливості визначити питання «очевидної недопустимості» доказів і, як наслідок, застосувати частину другу статті 89 КПК, що є підставою для відмови у задоволені клопотання.

Даних про отримання доказів внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (обвинуваченого) на даній стадії судового розгляду також не встановлено.

Відмова у задоволенні клопотання не виключає можливості визнання доказів недопустимими судом у нарадчій кімнаті, під час ухвалення вироку, при наявності для цього законних підстав.

Керуючись статтями 86, 87, 89, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 17 жовтня 2023 року. Повний текст не оголошувався у зв`язку з неявкою учасників на проголошення ухвали у призначений час.

Суддя ОСОБА_1