ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2021 року за №0002062, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

05 лютого 2021 року Фрунзенським районним судом м. Харків за ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70 КК України на 11 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 06 вересня 2023 року та зараховано в цей строк попереднє ув`язнення ОСОБА_8 із 01 жовтня 2021 року до 02 серпня 2022 року з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Заставу в сумі 49 620 гривень, унесену за ОСОБА_8 , повернуто заставодавцю ОСОБА_9 .

Цивільний позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 задоволено та стягнуто на її користь із ОСОБА_8 4 620 гривень майнової шкоди.

Вирішено питання щодо речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 вересня 2021 року приблизно о 14 годині біля буд. №44-Г по вул. Бучми в м. Харків, діючи повторно, умисно, шляхом ривка відкрито викрав із рук малолітньої ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» в корпусі рожево-синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , вартістю 4 620 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду , невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження , просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував, що: допит потерпілої ОСОБА_11 у ході судового провадження проводився в режимі відеоконференції з кабінету прокурора, який надавав підказки потерпілій; показання ОСОБА_11 про те, що в судовому засіданні вона впізнала ОСОБА_8 за голосом підлягають критичній оцінці, оскільки технічні засоби зв`язку значно спотворюють голоси, а пред`явлення для впізнання за голосом під час досудового розслідування не проводилось; пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_11 здійснено з порушенням вимог ст.228 КПК України, оскільки зображені на фотознімках особи, в тому числі обвинувачений, мали суттєві відмінності в зовнішності між собою та ОСОБА_11 упізнала ОСОБА_8 , зокрема, за волоссям, однак особи, які були пред`явлені для впізнання волосся не мали; показання потерпілої та дані за результатами проведеного з нею пред`явлення для впізнання містять розбіжності з показаннями свідка ОСОБА_12 ; свідок ОСОБА_13 (мати неповнолітнього свідка ОСОБА_12 ) у письмових поясненнях, відібраних у неї захисником у порядку ст.ст.20, 42 КПК України, ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», пояснила, що під час проведення впізнання поліцейські вказували свідку ОСОБА_12 на ОСОБА_8 як на особу, яку необхідно впізнати, без обґрунтувань не пред`явили для впізнання обвинуваченого безпосередньо, а в подальшому свідок ОСОБА_12 заперечив, що ОСОБА_8 був тією особою, яку він переслідував після грабежу. Водночас апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно: відхилив показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо повідомлених обвинуваченим обставин; не розглянув клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення судового слідства та допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , чим порушив право ОСОБА_8 на захист.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до констатування невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні грабежу, позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - відкритого викрадення чужого майна (грабежу) повторно, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підтвердила те, що 02 вересня 2021 року приблизно о 14 годині по вул. Бучми, 44-Г в м. Харків коли вона поверталась зі школи до неї підійшов ОСОБА_8 і вимагав віддати йому належний їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» (IMEI 1: НОМЕР_1 ). Вона почала кричати та кликати на допомогу, на що обвинувачений вирвав із її рук належний їй телефон і побіг, після чого намагалася наздогнати ОСОБА_8 та попросила про допомогу хлопців, які йшли їй назустріч. Один із них - ОСОБА_12 , побіг слідом за обвинуваченим, однак не зміг наздогнати останнього.

Усупереч доводам апелянта, з носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції (засідання від 24 березня 2023 року), вбачається, що перед допитом місцевий суд ідентифікував особу ОСОБА_11 та роз`яснив їй обов`язок про необхідність давання правдивих показань відповідно до вимог ч.3 ст.226 КПК України. Допит потерпілої проводився в період дії воєнного стану в режимі відеоконференції за участю її законного представника ОСОБА_10 , у ході якого ОСОБА_11 вільно надавала показання, відповідала на запитання учасників судового провадження за відсутності такого впливу на неї, що ставив би під сумнів достовірність її показань.

При цьому, здійснення судового засідання в режимі відеоконференції є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки вона має можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, висловлювати власну позицію, ставити запитання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

Натомість, та обставина, що потерпіла та її законний представник перебували в одному приміщенні з прокурором у ході дистанційного судового провадження, що може мати місце й при розгляді справи без застосування відеоконференцзв`язку, коли всі учасники судового провадження перебувають в одній залі судових засідань, не свідчить про наявність істотних порушень вимог КПК України, недопустимість чи недостовірність наданих ОСОБА_11 показань із урахуванням факту виконання судом вимог КПК України під час допиту потерпілої (ст.ст.23, 95, 226, 352 КПК України).

Окрім того, в засіданні першої судової інстанції малолітня ОСОБА_11 повідомляла, що під час досудового розслідування вона боялась особисто бачити обвинуваченого, який вчинив щодо неї грабіж.

19 вересня 2021 року потерпіла в ході пред`явлення для впізнання за фотознімками за характерними ознаками обличчя, волосся та формою очей впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 02 вересня 2021 року по вул. Бучми, 44-Г у м. Харків шляхом ривка заволоділа її (потерпілої) мобільним телефоном і побігла в невідомому напрямку. ОСОБА_11 було пред`явлено чотири фотознімки із зображеннями ОСОБА_8 і трьох інших осіб, ці особи та обвинувачений не мали різких відмінностей у зовнішності між собою чи будь-яких інших особливостей, що могли би вплинути на сприйняття зображення особою, яка впізнає. Відмінність же у кольорах захисних масок для обличчя не є такою, що впливала на процес впізнання та сприйняття ОСОБА_11 із огляду й на те, що остання впізнала обвинуваченого саме за рисами голови, що підтверджується протоколом пред`явлення для впізнання від 19 вересня 2021 року з додатком, який підписаний, зокрема, потерпілою, її законним представником і двома понятими без будь-яких доповнень і зауважень щодо порядку проведення слідчої дії (т.1 а.п.158-161). При цьому, неточність у зазначенні однієї з ознак, за якою ОСОБА_11 упізнала обвинуваченого, а саме: «за волоссям», замість доречного формулювання - «за зачіскою», сама по собі не є підставою для визнання результатів пред`явлення для впізнання недопустимими чи недостовірними.

Також у засіданні місцевого суду ОСОБА_11 підтвердила, що вона впізнавала обвинуваченого не за кольором захисних масок на особах, пред`явлених їй для впізнання, фотокартку саме із зображенням ОСОБА_8 обрала вільно, обґрунтувала мотиви свого вибору та вказала сукупність характерних ознак, за якими вона впізнала обвинуваченого як особу, яка відкрито викрала в неї мобільний телефон. Додатково в засіданні потерпіла ідентифікувала обвинуваченого ще й за голосом у сукупності з наведеними вище ознаками.

Істотних порушень вимог ст.228 КПК України при пред`явленні для впізнання чи ст.231 КПК України в частині складеного за результатами його проведення протоколу, які би ставили під сумнів допустимість цього доказу не встановлено.

Наведені вище докази узгоджуються з показаннями законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 (матері ОСОБА_11 ) про те, що 02 вересня 2021 року їй зателефонувала потерпіла й затим повідомила, що її біля школи переслідував ОСОБА_8 і висунув вимогу віддати телефон «по-хорошому». ОСОБА_11 цього не зробила, на що обвинувачений вихопив у неї з рук її мобільний телефон і побіг. Вона та на її прохання один із хлопців, які йшли назустріч, намагались наздогнати ОСОБА_8 , але не вдалося.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив показання потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника ОСОБА_10 у тому, що в ході повернення з однокласником зі школи йому назустріч бігла потерпіла та кликала на допомогу, а попереду тікав ОСОБА_8 із телефоном у руках. ОСОБА_11 пояснила, що обвинувачений викрав у неї телефон, у зв`язку з чим він побіг за ОСОБА_8 і намагався наздогнати останнього, однак в ході цього обвинувачений у грубій формі висловив погрозу не бігти за ним і поклав телефон у кишеню, з яким утік.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року з додатком свідок ОСОБА_12 за зовнішніми особливостями обличчя, формою очей та голови впізнав ОСОБА_8 як особу, яка викрала мобільний телефон і якого він намагався наздогнати. Зміст цього протоколу та правильність відображених у ньому даних засвідчено, зокрема, підписами ОСОБА_12 , його законного представника ОСОБА_13 та двох понятих без будь-яких доповнень і зауважень (т.1 а.п.162-165).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчим необґрунтовано не пред`явлено для впізнання безпосередньо ОСОБА_12 , а не фотознімка із його зображенням, є безпідставними, оскільки положення ч.6 ст.228 КПК України в разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч.ч.1, 2 ст.228 КПК України, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками.

Такий підхід викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі №208/2160/18 (провадження №51-1868кмо22).

Окрім того, в засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_12 , відповідаючи на питання сторін провадження, також підтвердив, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яку він намагався наздогнати і яка йому в подальшому погрожувала, як за зовнішніми ознаками, так і за голосом.

Свідок же ОСОБА_18 (працівник ломбарду ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю. М. і компанія») підтвердив те, що 02 вересня 2021 року ввечері в названому ломбарді ОСОБА_19 , яка прийшла разом із обвинуваченим, заклала під заставу мобільний телефон, після чого отримані за телефон грошові кошти віддала обвинуваченому.

Аналізуючи викладені вище докази, колегія суддів уважає, що вони об`єктивно відповідають даним технічного носія інформації з відеозаписом із камер відеоспостереження ломбарду ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю. М. і компанія» та протоколу його огляду від 11 жовтня 2021 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_19 , відповідно до яких установлено, що в приміщенні вказаного ломбарду ОСОБА_8 дістав із рюкзака мобільний телефон, а ОСОБА_19 - із сумки паспорт, після чого вони передали їх у віконце касиру. Далі ОСОБА_19 заклала мобільний телефон шляхом оформлення документації, отримала від касира грошові кошти та відразу після цього разом із обвинуваченим вийшла з приміщення ломбарду. На відеозаписі ОСОБА_19 упізнала ОСОБА_8 , який 02 вересня 2021 року попросив її закласти в ломбард телефон (т.1 а.п.182-185).

Факт того, що 02 вересня 2021 року ОСОБА_19 заклала в ломбард за грошові кошти належний потерпілій мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» підтверджується і даними повідомлення ПП «Найкращий ломбард» ОСОБА_20 і компанія» (т.1 а.п.154).

Вартість названого вище мобільного телефону із урахуванням зносу станом на день вчинення злочину становила 4 620 гривень, що встановлено у висновку товарознавчої експертизи №132 від 29 вересня 2021 року (т.1 а.п.151-152).

Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_11 є логічними, послідовними, узгоджуються з показаннями її законного представника ОСОБА_10 , а їх показання підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , доказами за результатами проведення слідчих дій, даними відеозапису та висновку експерта, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку. Судом в установленому законом порядку було роз`яснено потерпілій обов`язок про необхідність давання правдивих показань, представника потерпілої та зазначених вище свідків приведено до присяги і попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. При цьому, перевіркою матеріалів справи не встановлено підстав обмовити обвинуваченого з боку ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які до вчинення ОСОБА_8 злочину знайомі з ним не були та відповідно не перебували в будь-яких відносинах.

Що стосується показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 про те, що 02 вересня 2021 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 ішов їм на зустріч та підібрав якийсь телефон на землі, після чого вони поспілкувались і розійшлися, та показань ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , які зазначили, що якийсь чоловік вихопив щось із рук дівчини, остання закричала та до неї підбігли два хлопці, один із яких побіг за грабіжником, надалі вони пішли у своєму напрямку по полю й там зустріли ОСОБА_8 , який розмовляв з двома жінками, то суд першої інстанції правильно оцінив їх критично як намагання надати обвинуваченому допомогу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки зазначені свідки, як вони самі підтвердили, є товаришами обвинуваченого та надані ними показання повністю спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених доказів, об`єктивні підстави не довіряти яким, як установлено вище, відсутні.

Окрім того, сам ОСОБА_8 , хоча й не визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, однак підтвердив те, що 02 вересня 2021 року в післяобідній час перебував по вул. Бучми, 44-Г у м. Харків, забирав собі належний ОСОБА_11 мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» (IMEI 1: НОМЕР_1 ) і з допомогою ОСОБА_19 закладав цей телефон у ломбард, за що від ОСОБА_19 отримував грошові кошти.

Проте твердження ОСОБА_8 про те, що він відкрито не викрадав у потерпілої мобільний телефон, а підібрав цей телефон у кущах після того як його викинув чоловік, який пробігав повз нього і за ним гнався інший хлопець, обгрунтовано отримали критичну оцінку суду першої інстанції та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю викладених вище підтверджуючих зміст однин одного доказів (показань потерпілої ОСОБА_11 , її законного представника ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками з потерпілою ОСОБА_11 , свідком ОСОБА_12 , технічним носієм інформації з відеозаписом із камер відеоспостереження ломбарду ПТ «Найкращий ломбард» Богдан Ю. М. і компанія» та протоколом його огляду, повідомленням цього ломбарду щодо реалізації мобільного телефону потерпілої, висновком товарознавчої експертизи), якими поза розумним сумнівом підтверджено те, що саме обвинувачений шляхом ривка вихопив із рук малолітньої ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон і втік з ним від потерпілої та ОСОБА_12 , який намагався допомогти ОСОБА_11 наздогнати ОСОБА_8 . Затим обвинувачений даний телефон заклав у ломбард, при цьому, не особисто, а з допомогою ОСОБА_19 і такий спосіб реалізації обвинуваченим викраденого майна з метою унеможливлення його ідентифікації як грабіжника також поряд із непослідовною та неправдивою версією ОСОБА_8 додатково вказує на вчинення грабежу саме ним.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, в тому числі допитавши очевидців злочину, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Посилання апелянта на те, що місцевий суд безпідставно не розглянув клопотання захисника про поновлення судового слідства та допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 є неспроможними.

Частиною 3 ст.363 КПК України передбачено, що за відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

Відповідно до ч.5 ст.364 КПК України якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово, а після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання (ч.1 ст.365, ст.366 КПК України).

За змістом ст.365 КПК України останнє слово обвинуваченого є персоніфікованим етапом судового провадження і полягає в особистому зверненні обвинуваченого до суду.

З носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді, встановлено, що 14 липня 2023 року після виступу в судових дебатах прокурора, обвинуваченого та його захисника, обміну сторонами провадження репліками суд першої інстанції в порядку ст.ст.364, 365 КПК України оголосив судові дебати закінченими й затим цього ж дня відклав розгляд кримінального провадження, повідомивши про місце, дату й час проведення кінцевої стадії провадження останнього слова обвинуваченого.

01 серпня 2023 року захисник ОСОБА_7 подала клопотання про допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та долучення до матеріалів кримінального провадження їх письмових пояснень, наданих захиснику ОСОБА_7 31 липня 2023 року, тобто після закінчення судових дебатів (т.2 а.п.68-76).

Разом з цим, після закінчення судових дебатів, окрім проголошення обвинуваченим останнього слова, будь-яких інших дій учасників судового провадження КПК України не передбачено, у тому числі, й розгляду клопотань про поновлення судового слідства, допиту свідків та дослідження інших доказів, а тому є відсутніми істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, про що йдеться в апеляційній скарзі.

До того ж, свідка ОСОБА_12 судом першої інстанції було попередньо допитано в засіданні з дотриманням засади безпосередності дослідження доказів та в присутності його законного представника ОСОБА_13 .

Посилання ж захисника на зміст письмових пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 є неспроможними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 23, ч.4 ст.95 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних, у тому числі аналогічних злочинів, але знову вчинив кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання, зокрема, за вчинення особливо тяжкого злочину, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, не усвідомив суспільну небезпеку своїх дій, а намагався її применшити, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставин, що його обтяжують - рецидив злочинів, учинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене обвинуваченому покарання, яке, при цьому, не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, й були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4