Номер провадження: 11-сс/813/1570/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000544 від 19.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке виявлено і вилучено в ході проведення обшуку 06.07.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone», моделі «11», ІМІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального сейф пакету № PSP 1364978; системний блок у корпусі чорного кольору з встановленим процесором «AMD Ryxen 7 2700 X», ОЗУ - 32 GB, відеокарта «GTX 1070 Tl», з трьома накопичувачами інформації.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що слідчий суддя порушив вимоги ч.1 ст.172 КПК України, оскільки розглянув клопотання майже через два місяці після отримання.

Крім того, до клопотання слідчого не додані докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_6 протиправних дій та, які є підставами необхідності накладення арешту на належне йому майно.

У судове засідання апеляційного суду власник майна ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_8 не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялися належним чином, з заявами та клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду не зверталися.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, керуючись ч.4 ст.405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 за відсутності учасників апеляційного провадження.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, на теперішній час слідчим відділом відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000544, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.04.2023 до чергової частини ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт із Департаменту кіберполіції НПУ стосовно неправомірних дій з боку невстановлених осіб, які здійснюють несанкціонований збут та розповсюдження інформації з обмеженим доступом у вигляді логінів та паролів доступу до облікових записів користувачів мережі Інтернет на форумі тіньової тематики, за попередньою змовою групою осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Під час досудового розслідування в порядку ст. 40 КПК України було надано доручення УПК в Одеській області ДКП НПУ. Так, при відпрацювання доручення Співробітниками 1-го відділу Управління протидії кібезлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України було встановлено особу, яка імовірно причетна до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та яка використовує нік-нейм «dipdip», а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користується номером мобільного телефону « НОМЕР_5 ».

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

У подальшому, 06.07.2023 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено наступні предмети: грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 55 купюр з серійними номерами, які вказані у клопотанні; мобільний телефон марки «Iphone», моделі «11», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 поміщено до спеціального сейф пакету № PSP 1364978; системний блок в корпусі чорного кольору з встановленим процесором «AMD Ryxen 7 2700 X», ОЗУ 32 GB, відеокарта «GTX 1070 TI», з трьома накопичувачами інформації поміщено до поліетиленового пакету синього кольору, який скріплено липкою стрічкою та наліпкою з підписами понятих.

Постановою слідчого від 06.07.2023 вказане майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для накладення арешту на майно, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п.1) ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наявні правові підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки мобільний телефон марки «Iphone», моделі «11», ІМІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального сейф пакету № PSP 1364978; системний блок у корпусі чорного кольору з встановленим процесором «AMD Ryxen 7 2700 X», ОЗУ - 32 GB, відеокарта «GTX 1070 Tl», з трьома накопичувачами інформації потребують збереження, в цілях можливого подальшого їх дослідження.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів п. 1) ч. 2 ст. 170 КПК України.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого апеляційний суд, погоджується з думкою слідчого судді про те, що арешт майна є необхідним для забезпечення збереження майна, яке може бути використано в якості речових доказів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна об`єктивно може призвести до знищення переховування вилученого майна, так як очевидно, що оскільки таке майно може відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій ОСОБА_6 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

Крім того, на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії направленні на встановлення та отримання достатніх доказів для пред`явлення причетним до протиправних дій особам обґрунтованих повідомлень про підозру за ч.2 ст.361-2 КК України.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя, врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

В той же час, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки до клопотання не додано доказів, що грошові кошти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, чи набуті кримінально протиправним шляхом.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що при здійсненні досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій з метою всестороннього, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги власника майна ОСОБА_6 щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року, якою накладений арешт на майно, яке виявлено та вилучено в ході проведення обшуку 06.07.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4