КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 09.02.2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Обухівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000087 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 311 КК України.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2023 року крім іншого задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 09.02.2024 року включно без визначення розміру застави.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України,яка винесена без врахування правових висновків ЄСПЛ.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу та в ухвалі суду відсутні доводи щодо наявності хоча б одного з ризиків. У клопотанні прокурора міститься лише формальний перелік ризиків без підтверджуючих на те доказів, а посилання сторони обвинувачення щодо існування ризиків зводиться лише до припущень, що свідчить про необ`єктивність, упередженість та односторонність розгляду судом клопотання.

Також апелянт вказує, що ні в клопотанні, ні під час судового розгляду прокурором не наведено жодних об`єктивних підстав, які б свідчили, що не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначає, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним, оскільки необхідно доводити доказами існування заявлених ризиків, а не лише зазначати їх стандартний перелік.

Крім того, в матеріалах клопотання відсутні жодні докази того, що до обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Ні в клопотанні, ні в судовому засіданні не було встановлено підстав щодо неможливості застосування застави, здатної забезпечити виконання обов`язків обвинуваченим.

Також, суд належним чином не перевірив можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що відповідно до вимог КПК України суд зобов`язаний був зробити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував проти поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №372/2930/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 13.12.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0000087, у якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 311 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом при обранні та продовженні даного запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що обраний останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою достатньою мірою гарантує виконання покладених на нього обов`язків, оскільки ризики, які слугували підставою для обрання та продовженні ОСОБА_7 даного виду запобіжного заходу не зникли та продовжують існувати, і застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами застосування і його метою, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 311 КК України, які відноситься до категорії особливо тяжких та нетяжкого злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також наявність встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , зокрема передбачене ч.3 ст. 307 КК України, має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не наведено жодних доказів на підтвердження існування ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КК України, а в оскаржуваній ухвалі не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність наведених у клопотанні прокурора ризиків, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Апеляційні доводи захисника про те, що в матеріалах клопотання відсутні жодні докази того, що до обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави і в судовому засіданні не встановлено підстав щодо неможливості застосування застави, здатної забезпечити виконання обов`язків обвинуваченим, також є безпідставними, оскільки за змістом вимог п.5 ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 311 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 09.02.2024 року включно без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3