Справа № 395/158/24
Провадження № 1-кп/395/19/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомиргороді в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 03.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч. 1, ст. 162 ч. 1 КК України, в якому міститься клопотання прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні разом з письмовою заявою обвинуваченого, складеною в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі та матеріалами досудового розслідування.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в ході дізнання подали заяви про розгляд обвинувального акта за їх відсутності у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні; з обмеженнями права на апеляційне оскарження ознайомлені.

У відповідності до ч. 2 ст. 381 КПК України судом розглянуто зазначений обвинувальний акт в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

27.12.2023 року близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , незаконно перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , в якому протягом 20 років проживає ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин із малолітнім ОСОБА_6 , маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків щодо спричинення шкоди здоров`ю потерпілого та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано використовуючи фізичну силу рук, фалангами пальців лівої руки став здавлювати органи шиї неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій піднижньощелепній ділянці, які згідно висновку судово-медичного експерта № 04 від 03.01.2024 року відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження.

Крім цього, житло є невід`ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від будь якого незаконного втручання до її особистого простору та житла. Кожен громадянин повинен з повагою відноситись до її житла, де значною частиною проходить особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.

Саме тому міжнародні правові акти декларують право людини на недоторканність її житла. Зокрема, ст. 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 р., передбачено: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Разом з тим, стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 р., комплексно декларує зазначені права. Зокрема, в ній зазначено: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції».

Окрім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 КПК України загальними засадами кримінального провадження є недоторканість житла чи іншого володіння особи.

Так, в ході проведення дізнання встановлено, що 27.12.2023 року близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, маючи намір на порушення недоторканості житла, у порушення вимог ст. 30 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 6 ч. 1 ст. 7 КПК України відповідно до яких кожному гарантується недоторканість житла, що відповідно до ч. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо), без дозволу та проти волі ОСОБА_5 , у фактичному володінні якої близько 20 років знаходиться житловий будинок АДРЕСА_2 , шляхом вибиття вхідних дверей, незаконно проник до вказаного житлового будинку, чим порушив право ОСОБА_5 на недоторканість житла.

ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення є кримінальними проступками.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він одружений, не працюючий, має на утриманні малолітню дитину. За місцем проживання характеризується посередньо. На обліку в лікаря психіатра не перебуває. Відповідно до довідки КНП НМЛ НМР № 16 від 08.01.2024 року ОСОБА_4 на диспансерному обліку лікаря нарколога КНП НМЛ НМР знаходиться з 2014 року Дз. F 19.3. Такий, що немає судимості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 66 КК України, є щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення злочину щодо малолітнього.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_4 не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує: характер злочинного посягання, наслідки, які завдані кримінальним правопорушенням.

Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про особу обвинуваченого, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, та обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу.

Підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 381, 382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч. 1, ст. 162 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

- 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень за ч. 1 ст. 125 КК України;

- 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень за ч. 1 ст. 162 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу - 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1