Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/164/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 118 (97) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді- ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною захисника ОСОБА_10 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, із середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, за наступних обставин.

27.07.2021 близько 14 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в своєму домоволодінні по АДРЕСА_3 у розмові зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 , дізнався про побутовий конфлікт із ОСОБА_11 , в цей час в ОСОБА_8 виник раптовий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . З метою реалізації свого умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на території свого домоволодіння взяв металевий прут довжиною 64 см (арматура) та побіг до домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , розташованого на незначній відстані.

Цього ж дня, близько 14 год., при наближені до будинку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_8 зустрів на вулиці ОСОБА_11 , та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав конфлікт з ОСОБА_11 , зокрема підійшов до останнього та ставши в положенні обличчям до обличчя дещо лівим боком, умисно безпідставно та з великою силою замахнувся металевим прутом (арматурою) ОСОБА_11 в область голови ОСОБА_11 , який в свою чергу зупинив вказаний удар своєю правою рукою, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на тильній і долонній поверхні правої кисті.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_11 , перебуваючи у стані необхідної оборони, умисно, з метою припинити насилля, мотивуючи свої дії самозахистом, явно перевищуючи межі необхідної оборони усвідомлюючи небезпеку для свого здоров`я вчинюваних відносно нього протиправних дій, з метою захисту власного здоров`я від протиправних дій ОСОБА_8 , допустивши явну невідповідність свого захисту характеру та небезпеці посягання, умисно взяв обома руками дерев`яну палицю, яку раніше тримав в правій руці та, не використавши інших можливостей самозахисту, усвідомлюючи протиправність, суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій у вигляді настання смерті ОСОБА_8 та бажаючи настання таких наслідків, діючи з перевищенням меж необхідної оборони, умисно наніс один удар з великою силою дерев`яною палицею у життєво важливий орган - в область лівої лобної ділянки голови, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Від отриманого удару ОСОБА_8 упав назад на землю вдарившись потилицею.

В результаті удару дерев`яною палицею ОСОБА_8 отримав тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент спричинення, а саме: закриту черепно-мозкову травму: забій лівої лобної долі, забій лівої скроневої долі, перелом тім`яних кісток з переходом на скроневу кістку, субарахноїдальний крововилив у ділянці полюсу і по нижній поверхні лівої лобної і скроневої долі, епідуральну гематому по верхньо-латеральній поверхні лівої півкулі у тім`яно-скроневій ділянці, субдуральну гематому по верхньо-латеральній поверхні у тім`яно-скроневій ділянці зліва, рану у тім`яній ділянці зліва, крововилив у м`які тканини лобно-скронево-тім`яної ділянки зліва і потилично-тім`яній ділянці справа.

Після отримання травми ОСОБА_8 відвели до його місця проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Цього ж дня, в результаті отриманої травми стан здоров`я ОСОБА_8 погіршився та він був доставлений для надання медичної допомоги до реанімаційного відділення комунального некомерційного підприємства «Новоукраїнська міська лікарня» Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні реанімаційного відділення комунального некомерційного підприємства «Новоукраїнська міська лікарня» Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_11 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що призначене ОСОБА_11 покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, відповідно до положень ст. 12 КК України даний злочин відноситься до не тяжких злочинів. Обставиною, яка пом`якшує покарання є визнання вини, каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, повідомлення органу досудового розслідування про всі відомі йому обставини у справі та надання знаряддя злочину.

Також суд встановив, що ОСОБА_11 одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким проживає разом з дружиною ОСОБА_13 , є пенсіонером за віком, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на «Д» обліках КНП «Новоукраїнська лікарня» у лікарів нарколога та психіатра, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки. Крім того, стан ОСОБА_11 погіршився, що підтверджується КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» «Кропивницької міської ради».

Крім того згідно вироку судом надано оцінку свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та самого обвинуваченого ОСОБА_11 , висновкам експертиз, протоколам слідчих експериментів та дійшов висновку, що безпосередньо перед вчиненням вбивства обвинувачений ОСОБА_11 зазнав суспільно небезпечного посягання на його охоронювані законом права та інтереси, оскільки його здоров`ю була заподіяна шкода протиправними діями потерпілого ОСОБА_8 . Саме неправомірне посягання потерпілого стало мотивом вчинення ОСОБА_11 злочину.

Тобто дане свідчить, що у ОСОБА_11 виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист прав охоронювальних інтересів шляхом шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.

З урахуванням усіх вищевикладених характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_11 менш суворе покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, наявність пом`якшуючих обставин, стан здоров`я, вважає, що у даному випадку було б достатнім покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та їх представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_11 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_11 у вчиненні умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ст. 118 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядаються.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення кваліфікувавши його дії за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до не тяжких злочинів, проти життя та здоров`я особи, наслідки якого є невідворотними - настала смерть людини. Особу обвинуваченого, який одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким проживає разом з дружиною ОСОБА_13 , є пенсіонером за віком, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на «Д» обліках КНП «Новоукраїнська лікарня» у лікарів нарколога та психіатра, за медичною допомогою не звертався, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Також, районним судом врахована досудова доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий. Висновок про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства виправлення без ізоляції від суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків ст.76 п.п. 3.4.

Суд першої інстанції врахувавши вищенаведене, також врахував позицію потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , які просили призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе виключно за умови ізоляції його від суспільства, призначив покарання з реальним його відбуванням.

Проте, з таким рішенням колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

Згідно ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Зі змісту ст. 36 КК України випливає, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують відповідальність, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання з реальним його відбуванням.

Відповідно до положень ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Перевіривши усі посилання та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду убачається, що саме потерпілий ОСОБА_8 маючи раптовий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 взяв металевий прут побіг до домоволодіння ОСОБА_11 підійшов до останнього та умисно безпідставно та з великою силою замахнувся металевим прутом (арматурою) ОСОБА_11 в область голови. ОСОБА_11 , зупинив вказаний удар своєю правою рукою, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на тильній і долонній поверхні правої кисті.

ОСОБА_11 , перебуваючи у стані необхідної оборони, реально сприймаючи дії ОСОБА_8 , як загрозу своєму життю та здоров`ю, перевищуючи межі необхідної оборони, з метою захисту власного здоров`я від протиправних дій ОСОБА_8 , наніс один удар з великою силою дерев`яною палицею у життєво важливий орган - в область голови.

Таким чином, враховуючи характер небезпеки, що загрожувала обвинуваченому, обставини, а саме раптовість нападу, заздалегідь підготоване потерпілим знаряддя нападу, спямованність нанесення потерпілим ОСОБА_11 удару в життєво важливий орган (голову), колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_11 перевищив межі необхідної оборони захищаючись від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції враховуючи конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення та його наслідки (смерть потерпілого), тяжкість вчиненого ОСОБА_11 злочину, який є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, є пенсіонером за віком, не перебуває на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо за умови призначення покарання у виді позбавлення волі, проте без реального відбування покарання, із застосуванням положень ст.75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням.

При визначенні даного покарання апеляційний суд враховує неможливість призначення обвинуваченому ОСОБА_11 більш м`якого покарання, передбаченого санкцією статті 118 КК України, зокрема у виді виправних робіт чи обмеження волі у відповідності до приписів ст.ст. 57,61 КК України.

Позиція потерпілих щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання з реальним його відбуттям не враховуються апеляційним судом, за встановлених обставин у даній справі наведених вище.

На переконання колегії суддів, звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з встановленням іспитового строку відповідає вимогам закону, буде справедливим, відповідатиме принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити змінивши вирок в частині призначення ОСОБА_11 покарання.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 414, 418 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_11 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_11 вважати засудженим за ст. 118 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4