Справа № 186/38/24
Провадження № 1-кс/0186/16/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2024 р. м.Першотравенськ.

Слідчий суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області - ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_4 ,

слідчого - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в м.Першотравенську клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 06 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Першотравенську, Дніпропетровської області, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2024 року слідчий СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного - ОСОБА_6 , внесеним в рамках кримінального провадження №0000005 від 06 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Згідно клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у невстановлений слідством час, але не пізніше 11 січня 2024 року, при невстановлених слідством обставинах, без передбаченого законом дозволу, придбав два конструктивно оформлені зарядом вибухової речовини, а саме: два споряджені корпуси ручної наступальної осколкової гранати GHO-1 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин, два запали типу АF 11 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, автомат конструкції Калашникова (АКМ) калібру 7,62 мм, № НОМЕР_1 , 1970 року випуску, який є військовою, автоматичною, нарізною, вогнепальною зброєю, після чого, у нього виник злочинний умисел, направлений на придбання та зберігання вибухових речовин, бойових припасів та вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання бойових припасів та вогнепальної зброї, ОСОБА_6 , у невстановлений слідством час, при невстановлених слідством обставинах, отримав два конструктивно оформлені зарядом вибухової речовини, а саме: два споряджені корпуси ручної наступальної осколкової гранати GHO-1 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин, два запали типу АF 11 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, автомат конструкції Калашникова (АКМ), калібру 7,62 мм, № НОМЕР_1 , 1970 року випуску, який є військовою, автоматичною, нарізною, вогнепальною зброєю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети є вибуховими речовинами, бойовими припасами та вогнепальною зброєю, а також, розуміючи, що у нього не має передбаченого законом дозволу на поводження з вибуховими речовинами, бойовими припасами та вогнепальною зброєю, у подальшому, заволодів вказаними предметами, тим самим вчинивши придбання зазначених предметів.

Після цього, маючи при собі без передбаченого законом дозволу, вибухові речовини та бойові припасами, ОСОБА_6 , у невстановлений слідством час, при невстановлених слідством обставинах, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, два конструктивно оформлені зарядом вибухової речовини, а саме два: споряджені корпуси ручної, наступальної, осколкової гранати GHO-1, промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин, два запали типу АF 11 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, автомат конструкції Калашникова (АКМ) калібру 7,62 мм, № НОМЕР_1 , 1970 року випуску, який є військовою, автоматичною, нарізною, вогнепальною зброєю, придбав та зберігав за своїм місцем проживання: в квартирі АДРЕСА_2 .

У подальшому, ОСОБА_6 зберігав вищевказані бойові припаси, вибухові речовини та вогнепальну зброю за своїм місцем проживання, чим порушив постанову Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (додаток №1), ст.39 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, не маючи дозволу, передбаченого Положенням про дозвільну систему, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576.

В період часу з 18:48 години 11 січня 2024 року по 00: 22 годину 12 січня 2024 року, під час проведення санкціонованого обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено два конструктивно оформлені зарядом вибухової речовини, а саме: два споряджені корпуси ручної, наступальної, осколкової гранати GHO-1 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин, два запали типу АF 11 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, автомат конструкції Калашникова (АКМ) калібру 7,62 мм, № НОМЕР_1 , 1970 року випуску, який є військовою, автоматичною, нарізною, вогнепальною зброєю, які ОСОБА_6 зберігав за місцем свого проживання, за вищевказаною адресою, без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

12 січня 2024 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

12 січня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Підозра ОСОБА_6 у скоєнні вказаного злочину обґрунтовується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Підставою для внесення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, перебуваючи на свободі, враховуючи тяжкість злочину, після повідомлення про підозру, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний не працює, у нього відсутній постійний заробіток, у зв`язку з чим може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами з корисливих мотивів.

У зв`язку з викладеним виникла необхідність в обранні підозрюваному - ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як обрання більш м`якого запобіжного заходу не дає можливості запобігти вищевказаним ризикам.

Просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з визначенням підозрюваному застави у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі до 214 720 гривень.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовільнити.

Підозрюваний та його захисник з клопотанням не погодилися, просять обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання, з використанням електронних засобів контролю, зазначили, що у підозрюваного наявні соціальні зв`язки: має місце проживання та матір.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходжу з того, що в силу вимог ст.ст.177 та 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме: захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа, вірогідно, вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

06 січня 2024 року до ЄРДР внесено відомості за №0000005, з правовою кваліфікацію - ч. 1 ст. 309 КК України по факту того, що 05 січня 2024 року до ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт оперуповноваженого СКП про те, що ним отримано інформацію, що громадянин ОСОБА_7 , за місцем свого проживання, на території м.Першотравенська, Дніпропетровської області, зберігає наркотичні засоби та психотропні речовини, для власного вживання, без мети збуту.

Ухвалою слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року, надано дозвіл на проведення обшуку в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , по 1/3 частці кожному, в якій проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів.

Під час проведення обшуку вказаного житлового приміщення, працівниками поліції виявили та вилучили два конструктивно оформлені зарядом вибухової речовини, а саме: два споряджені корпуси ручної наступальної осколкової гранати GHO-1 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин, два запали типу АF 11 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, автомат конструкції Калашникова (АКМ) калібру 7,62 мм, № НОМЕР_1 , 1970 року випуску, який є військовою автоматичною нарізною вогнепальною зброєю, які ОСОБА_6 зберігав за місцем свого проживання, за вищевказаною адресою, без передбаченого законом дозволу. В ЄРДР за №0000005 від 06 січня 2024 року внесені відомості про вказаний злочин.

Згідно ч.7 ст.236 КПК України під час проведення обшуку, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Так, на наявність підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину вказують наступні докази, долучені до клопотання: протокол обшуку від 11 січня 2024 року , відповідно до якого, за місцем проживання ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено два найбільш, ймовірно, конструктивно оформлені зарядом вибухової речовини, а саме: два споряджені корпуси ручної, наступальної, осколкової гранати GHO-1 промислового виготовлення, які найбільш, ймовірно, відносяться до категорії вибухових речовин, два найбільш, ймовірні, запали типу АF 11 промислового виготовлення, які найбільш, ймовірно, відносяться до категорії вибухових пристроїв; висновок судової вибухо - технічної експертизи від 12 січня 2024 року № СЕ-19/104-24/1665ВТХ, згідно якого, надані на дослідження предмети у сейф-пакетах МВС №WAR1212888, №WAR1212891, є найбільш, ймовірно, конструктивнооформленим зарядом вибухової речовини, а саме: спорядженим корпусом ручної наступальної осколкової гранати GНO-1 (2 од), промислового виготовлення, який найбільш, ймовірно, відноситься до категорії вибухових речовин, надані на дослідження предмети у сейф-пакетах МВС №WAR1212894, є найбільш, ймовірно, запал типу AF11 (2 од), промислового виготовлення, який найбільш, ймовірно, відноситься до категорії вибухових речовин; висновок судової експертизи зброї від 12 січня 2024 року № СЕ-19/104-24/1689-БЛ, згідно якого автомат, вилучений 11 січня 2024 року під час обшуку, є військовою, автоматичною, нарізною, вогнепальною зброєю - автоматом конструкції Калашникова (АКМ) калібру 7,62 мм, № НОМЕР_1 , 1970 року випуску.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

На переконання слідчого судді, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Що стосується встановлених слідчим ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , враховуючи тяжкість злочину, після повідомлення про підозру, перебуваючи на свободі, з метою непритягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний не працює, не має засобів для існування, в зв`язку з чим, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Повідомлення про підозру підозрюваному вручене 12 січня 2024 року.

Відповідно ст.178 КПК України враховую вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, обставини його вчинення, покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також особу підозрюваного, який є працездатним, не працює, несудимий, утриманців не має, не є особою з інвалідністю.

З урахуванням наведених обставин, приходжу до висновку про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування, вчинення інших кримінальних правопорушень, є реальними.

Оцінюючи вищевказані обставини, також зважаю на практику ЄСПЛ, зокрема, в частині того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у нього відсутні сталі соціальні зв`язки на території м.Першотравенська, Дніпропетровської області, підозрюється у вчиненні злочину саме за місцем свого проживання, вважаю, за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховую вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - відповідно.

Такою сумою застави визначаю п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 гривень), що складає 151 400 гривень, який не є завідомо непомірним для нього, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, те, що він обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не працює, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити нові злочини з корисливих мотивів, вважаю за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 176-184, 186, 187, 193, 194, 196,197, 309, 369-372, 376 КПК України, - слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 06 січня 2024 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовільнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою рахувати з моменту його фактичного затримання, з 01 години 10 хвилин 12 січня 2024 року по 01 годину 10 хвилин 11 березня 2024 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Визначити заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний (обвинувачений) або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави, вважати, що ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатись із м.Першотравенська, Синельниківського району, Дніпропетровської області, за місцем проживання: по АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора та суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Ухвала оголошена, копію ухвали отримав «14» січня 2024 року о «_____» годині «____» хвилин.

__________________ ОСОБА_6 .