Справа № 627/964/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2023смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000258 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, на утримання неповнолітніх дітей не маючого, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КК України,

в с т а н о в и в:

08.09.2023 близько 21:30 ОСОБА_4 перебував в приміщенні кафе ФОП « ОСОБА_6 » за адресою: АДРЕСА_1 , де відпочивав. В цей час в приміщенні вказаного кафе знаходилися інші його відвідувачі та раніше йому знайома ОСОБА_7 .

Так, 08.09.2023 близько 21:40 год. ОСОБА_4 побачив, що за одним із столиків у приміщенні вказаного кафе сидить мешканка с. Костянтинівка Богодухівського району Харківської області неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел на вчинення розпусних дій щодо неповнолітньої ОСОБА_7 .

Реалізуючи вищевказаний раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій щодо неповнолітньої ОСОБА_7 , з метою задоволення власної статевої пристрасті і збудження у неповнолітньої статевого інстинкту, діючи умисно, протиправно, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є неповнолітньою, ОСОБА_4 підсів за столик, за яким сиділа неповнолітня ОСОБА_7 , а саме сів біля неї зліва, та відразу оголив свій статевий орган та почав здійснювати акт мастурбації, при цьому на прохання неповнолітньої потерпілої щодо припинення своїх дій не реагував та продовжував вчиняти вищевказані розпусні дії до моменту їх припинення сторонніми особами, тим самим вчинив відносно останньої розпусні дії фізичного характеру, спричинивши шкоду нормальному моральному та фізичному становленню неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та в скоєному щиро розкаявся.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

В судове засідання неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 надала заяву, в якій прохала про розгляд кримінального провадження у її відсутність та у відсутність її законного представника - мами ОСОБА_8 . Також вказала, що вона претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, цивільний позов заявляти не буде та прохала призначити мінімальне покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши до обвинуваченого іспитовий термін. Вказана заява написана потерпілою в присутності законного представника ОСОБА_8 .

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 в судове засідання надала заяву, в якій прохала про розгляд кримінального провадження у її відсутність та у відсутність її доньки ОСОБА_7 , яка є неповнолітньою потерпілою по даній справі. Також вказала, що вона претензій морального та матеріального характеру не має, цивільний позов заявляти не буде та прохала суд застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши до обвинуваченого іспитовий термін.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав позицію обіинуваченого ОСОБА_4 щодо визнання вини останнім.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КК України, а саме:

- вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину та особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, раніше не судимий, в ІНФОРМАЦІЯ_3 на обліку не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім цього, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Аналізуючи усі докази, обставини справи, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не судимий, враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро каявся, позицію потерпілої та її законного представника, які не наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому та прохали призначити останньому випробувальний термін, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту, підлягає залишенню до набрання вироком законної сили без змін.

По справі цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.156 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання звільнити з випробувальним терміном 2 (два) роки.

На підставі статті 76 КК України ОСОБА_4 встановити наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - цілодобовий домашній арешт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1