Справа № 372/615/24
Провадження 1-кс-137/24
ухвала

Іменем України

08 лютого 2024 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, погоджене прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ічня Чернігівської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Обухівському районному суді Київської області перебувала справа № 372/615/24 (провадження № 1-кс-137/24) за клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 подав слідчому судді в якості додатку до власного клопотання про застосування більш м`якого запобіжного заходу документ під назвою «Свидетельство о рождении», виданий 10 квітня 2018 року від імені такої установи: «Отдел государственной регистрации актов о рождении Симферопольского городского управления юстиции Автономной Республики Крым, Украина». Справжність цього документа було посвідчено підписам та печаткою адвоката ОСОБА_5 , а також штампом «Згідно з оригіналом Адвокат ОСОБА_5 08.02.2024 р.».

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника про залучення такого доказу, також просив його залучити до справи, посилаючись на те, що електронна версія цього документа є у його телефоні.

Суд критично оцінив вказаний доказ та не прийняв його до уваги при постановленні судового рішення з огляду на наступне.

Документ був виданий від імені державної установи України на окупованій території Автономної Республіки Крим під час окупації, однак не містить належний реквізитів офіційного документа за чинним законодавством України, виготовлений на бланку із зображенням герба іншої держави - країни-агресора, а також посвідчений печаткою окупаційної влади із зображенням державного герба російської федерації, що явно свідчить про його недостовірність.

При цьому засвідчення такого очевидно недостовірного підписом і печаткою українського адвоката, подання його до суду у кримінальному процесі може свідчити про використання завідомо підробленого документа та фактичну спробу легалізації в Україні незаконно виданих окупаційною владою документів учасником судового процесу, фахівцем у галузі права, який наділений державою спеціальним статусом і повноваженнями, зобов`язаний суворо дотримуватись законодавства України.

Слідчий суддя вважав неприпустимим толерування подібних випадків застосування адвокатом свого спеціального статусу для штучного надання ознак уявного узаконення виданих незаконними окупаційними органами влади документів, тому з метою підтримання авторитету правосуддя вважав доцільним відреагувати на виявлене порушення у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання щодо процесуальної можливості постановлення подібних ухвал слідчий суддя виходить з наступного.

Обов`язок, за наявності на те підстав, звертати увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів, або виявленні порушення прав громадян та інші порушення закону, допущені при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом, покладався КПК 1960 року на суд шляхом винесення окремої ухвали чи постанови.

Невичерпний перелік підстав для винесення такого виду судових рішень, безпосередня функція яких слугувала ефективним засобом дотримання законності та забезпечення судом захисту прав і свобод людини, визначався статтями 23-2 380 400-2 КПК 1960 року.

Діючий КПК не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як то окрема ухвала чи постанова, які би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людиниорганом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції.

Єдиним випадком коли чинний КПК прямо передбачає постановлення окремих ухвал є наявність процесуальних підстав, визначених у статті 378 цього Кодексу.

Кримінальні процесуальні рішення - це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, системне та телеогічне (цільове) тлумачення норм, закріплених у пункті 10 частини 1 статті 3,статтях 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК, а також задля забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, вбачається за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 (провадження № 51-6276 кмо 19).

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при складенні присяги адвокат урочисто присягає у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правничу допомогу відповідно до Конституції України і законів України.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

Статтею 7 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, передбачено, що у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

Відповідно до ст.42 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.

Суд оцінює поведінку адвоката у судовому засіданні як порушення Правил адвокатської етики, оскільки в своїй професійній діяльності він вдався до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству та цим Правилам.

Відповідно до п.п.3,5 ч.2 ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарним проступком адвоката є порушення правил адвокатської етики, неналежне виконання своїх професійних обов`язків.

Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Зареєстроване в установленому законом порядку робоче місце адвоката ОСОБА_5 знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що відноситься до юрисдикції КДКА Київської області.

За таких обставин, суд вважає доцільним направити окрему ухвалу щодо адвоката ОСОБА_5 органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката, а саме до Кваліфікаційно-дисціплінарної комісії адвокатури Київської області.

Наданий адвокатом слідчому судді у судовому засіданні та залучений до матеріалів судової справи документ не відповідає опису та зразку бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 р. № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану». Більш того, виконаний на бланку іноземної держави, посвідчений печаткою іноземної держави. Отже, є очевидно недостовірним.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, оригінал якого було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, та повторна видача свідоцтва у разі внесення змін до актового запису чи його поновлення здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичними представництвами і консульськими установами України на підставі актового запису цивільного стану за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування.

Відомості про дотримання вказаного вище порядку повторної видачі свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану під час судового розгляду не встановлено.

Відомості про внесення відомостей, зазначених у поданому суду документі до Державного реєстру актів цивільного стану громадян під час судового розгляду не встановлено.

Вказані обставини, адвокатові як фахівцю у галузі права, обізнаного із чинним законодавством України, мали б бути відомими.

Частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа. Згідно примітки до ст.358 КК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, сьомою

статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше

24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Оскільки у судовому процесі встановлені обставини, які можуть вказувати на використання завідомо підробленого документа як підозрюваним, так і його захисником - адвокатом, компетенція щодо виконання певних процесуальних дій, зокрема щодо повідомлення про підозру, належить прокурору області.

Зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, містять достатньо відомостей про наявність ознак злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, тому це повідомлення в ухвалі слідчого судді є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початку досудового розслідування.

Керуючись статтею 55 Конституції України, пунктом 10 частини 1 статті 3, статтями 91, 110, 369, 371, 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

Довести до відома Кваліфікаційно-дисціплінарної комісії адвокатури Київської області про викладені в описовій та мотивувальній частинах ухвали порушення законодавства, допущені адвокатом ОСОБА_5 для прийняття відповідних заходів реагування з метою недопущення подібних порушень у подальшому.

Довести до відома керівника Київської обласної прокуратури про виявлені обставини, які можуть вказувати на використання завідомо підробленого документа.

Про вжиті заходи на виконання ухвали повідомити Обухівський районний суд Київської області не пізніше одного місяця після її надходження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1