УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого з прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Одеської області, с. Кам`янка, громадянин України, з середньою освітою, розлученого, має одну неповнолітню дитину, зі слів працює ТОВ «Харчування», фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого з прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ..

Як вбачається з клопотання, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001244 від 27.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 577/2022, затвердженим Законом України від 16 серпня 2022 року № 2738-ІХ та Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), Указом від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 05 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022, оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. В подальшому строк проведення зазначеної мобілізації продовжено.

На підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Так, на території Одеської області постійно мешкають ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не мають законних підстав для перетину державного кордону в умовах воєнного стану, як військовозобов`язані.

Однак, громадянин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не будучи обізнаним про неможливість законного перетину ним державного кордону України в умовах воєнного стану, почали з`ясовувати чи наявні передбачені законом підстави для перетину ним державного кордону України у встановлений законом спосіб з метою переїзду до однієї з країн Європейського союзу.

Після початку 24.02.2022 військової агресії російської федерації, у ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_4 з корисливих мотивів виник прямий умисел на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України чоловіків, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану.

В той же час, на території Одеської області постійно мешкає ОСОБА_9 який підтримує дружні взаємовідносини із ОСОБА_4 , які незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішили організувати протиправну злочинну схему, відповідно до якої підшукувати осіб, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану, для організації незаконного їх переправлення через державний кордон України.

З метою незаконного збагачення та отримання матеріальної вигоди у вигляді грошових коштів, ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , усвідомили для себе схему та процедуру реалізації протиправної діяльності. Розробивши план вчинення злочинів, пов`язаних із організацією незаконного перетину державного кордону України та розподіливши ролі.

З метою підготовки до вчинення злочинів та дотримання заходів конспірації для протидії викриттю правоохоронними органами, розробили загальний план, направлений на досягнення єдиного злочинного результату, відомого всім учасникам групи, обов`язок у вигляді підшукання осіб які виявили бажання переправлення через державний кордон України, їх інструктаж, надання їм порад, вказівок та отримання грошових коштів покладався зокрема на ОСОБА_9 , який передавав інформацію щодо зазначених осіб ОСОБА_4 , який в свою чергу розподіляв грошові кошти за вчинення кримінального правопорушення, та здійснював перевезення осіб через державний кордон України на власному транспортному засобі.

Не зважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 , всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішили підшукати осіб яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану, для організації незаконного їх переправлення через державний кордон України.

Відтак, 10.10.2023 о 13.10 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту, зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що його знайомий, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 бажає здійснити перетин державного кордону України до Придністровської Молдавської республіки поза пунктами пропуску. На що ОСОБА_9 повідомив, що зможе організувати виїзд ОСОБА_7 за грошову винагороду у розмірі 6500 доларів США, шляхом внесення відомостей до бази «Шлях», що дає підстави для безперешкодного перетину державного кордону України. Підозрюваний зазначив, що перетин буде здійснюватись через пункт пропуску на транспортному засобі разом з водієм через два дні після надання необхідних документів, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Зрозумівши, що запропоновані умови оформлення документів для перетину державного кордону є незаконними, ОСОБА_10 повідомив про відомі йому факти до правоохоронних органів, після чого за власною згодою був залучений до проведення слідчих (розшукових) дій та, діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані ОСОБА_9 умови.

Згодом, 16.10.2023 ОСОБА_9 відправив ОСОБА_10 текстове повідомлення, використовуючи багатоплатформову хмарну систему обміну миттєвих повідомлень «Signal» та повідомив, що наразі є труднощі з внесенням відомостей до бази «Шлях», та повідомив ОСОБА_10 , що виїзд буде відбуватися іншим невстановленим способом, на що останній погодився.

Далі, в ході телефонної розмови ОСОБА_9 призначив ОСОБА_10 зустріч. 06.11.2023.

Так, 06.11.2023 о 14.45 під час особистої зустрічі за адресою: м. Ізмаїл, проспект Миру, 25Б, ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_9 передав останньому аванс у розмірі 1000 доларів США за надання послуг з організації перетину державного кордону України ОСОБА_7 , а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_7 .

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_10 пройти до пункту обміну валют на переконатися у справжності грошових коштів, на що останній погодився. Увійшовши до приміщення обміну валют та скориставшись послугами співробітника пункту, ОСОБА_9 переконався у справжності грошових коштів, після чого наказав очікувати подальших вказівок стосовно способу та дати перетину державного кордону України.

Згодом, 13.11.2023 приблизно о 11.00, ОСОБА_9 діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного перетину державного кордону України, використовуючи багатоплатформову хмарну систему обміну миттєвих повідомлень «Signal» зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 відбудеться 14.10.2023, та призначив зустріч ОСОБА_7 та ОСОБА_10 біля торгівельного центру «Дельта», розташованого за адресою: м. Ізмаїл, проспект Миру, 25Б, з метою надання подальших вказівок стосовно способу перетину державного кордону України та передачі другої частини грошових коштів, а також повідомив, що разом із Суйчмезовим державний кордон України перетинатиме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак, 14.11.2023 о 16.22 ОСОБА_9 зустрівся із ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біля торгівельного центру «Дельта», розташованого за адресою: м. Ізмаїл, проспект Миру, 25Б. в ході зустрічі підозрюваний повідомив, що через 30 хвилин прибуде водій «таксі» «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », який доставить їх до іншого транспортного засобу, а саме автомобілю марки «Mercedes Benz» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Відтак, 14.11.2023 о 17.30 за вищенаведеною адресою приїхав транспортний засіб «таксі» «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », у який сіли ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та почали рух в бік пункту пропуску «Орлівка» Одеської області Ренійського району до Румунії. Рухаючись по шосе М-15, зазначений транспортний засіб зупинився, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пересіли в інший транспортний засіб, а саме «Mercedes Benz Sprinter» державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_3 » в кузові білого кольору, за кермом якого, відповідно до відведеної йому ролі перебував ОСОБА_4 , який невстановленим способом повинен був перевезти вищенаведених осіб через пункт пропуску до Румунії. В свою чергу, ОСОБА_4 під час руху у транспортному засобі в бік пункту пропуску «Орлівка» Одеської області Ренійського районута продовжував координувати дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом надання порад та вказівок для перетину державного кордону України, однак не зміг довести свій злочинний намір до кінця, оскільки був затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Після чого, о 17.59. ОСОБА_9 сів до транспортного засобу «таксі» «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » та направився до торгівельного центру «Дельта», розташованого за адресою: м. Ізмаїл, проспект Миру, 25Б, де його очікував ОСОБА_10 , який передав ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 6500 доларів США за переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України.

Після цього зазначені незаконні дії ОСОБА_9 були викриті працівниками правоохороних органів та його незаконна діяльність припинена.

14.11.2023 року ОСОБА_4 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та 15.11.2023 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник та підозрюваний проти задоволення клопотання заперечували та просили застосувати більш м`який запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою. Пояснили, що підозрюваний працевлаштований, позитивно характеризується, виховує доньку.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, зокрема: зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту; допитами свідків та підозрюваних, проведеними обшуками, проведеними оглядами речових доказів, зокрема мобільних телефонів, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Щодо доводів підозрюваного про невинуватисть у вчиненні злочину, то слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Враховуючи надані прокурором матеріали кримінального провадження № 0001244 від 27.09.2023року, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Також слідчий суддя вважає за необхідне підкреслити, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

В той же час, на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми, щоб стверджувати, що ОСОБА_4 має відношення до вказаного злочину.

Таким чином, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності досліджених під час розгляду клопотання доказів, які об`єктивно вказують на обґрунтованість припущення про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 3 ст. 332 КК України, приходить до висновку про обґрунтованість підозри у кримінальному провадженню за № 0001244 від 27.09.2023 року відносно ОСОБА_4 ..

Слідчий суддя приходить до висновку, що у ОСОБА_4 мають місце процесуальні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені ризики обґрунтовуються тим, що підозрюваний може:

- згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, шляхом залишення території України, підозрюваний оскільки постійно контактує з особами які проживають у прикордонній смузі з Республікою Молдовою, займався незаконним переправленням осіб через державний кордон України та володіє знаннями і навичками незаконного перетинання кордону, так як усвідомлює, що санкціяч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років. Зазначений ризик підвищений тим, що наразі в Україні введений воєнний стан, а ОСОБА_4 з високою вирогідністю обізнаний щодо методики незаконного перетину кордону. Крім того, підозрюваний розлучений, з дитиною разом не проживає, документи щодо працевлаштування у судовому засіданні не надав.

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, у даному кримінальному провадженні, шляхом залякування, оскільки у зв`язку з врученням підозрюваному копій матеріалів, останній володіє інформацією про місце проживання та іншими контактними даними вказаної особи. Крім того станом на теперішній час у кримінальному провадженні не встановлено та не допитано всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні.Таким чином, ОСОБА_4 перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них;

- згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, оскільки останній займається перевезеннями, у тому числі через державний кордон, а тому не виключаються спроби повторного вчинення вказаних корисливих кримінальних правопорушень останнім.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема цілодобового домашнього арешту не зможуть забезпечити усунення встановлених ризиків, через те, що ОСОБА_4 зможе покинути місце проживання та територію України, а також спілкуватися із іншими фігурантами провадження за допомогою електронних засобів зв`язку, а також здійснювати вплив на свідків.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може негативно вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді обґрунтовується розмір застави.

Слідчий суддя приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави у більш великому розмірі ніж визначено для особи підозрюваної у скоєнні тяжкого злочину, відповідно вимог ст.183 ч.3 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого кримінального злочину, що пов`язане із організацією незаконного переправленням осіб придатних до військової служби через державний кордон України у групі осіб в умовах воєнного стану, що опосередковано впливає на обороздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, розмір грошової винагороди, що повинна була за матеріалами досудового розслідування передана підозрюваним, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя приходить до висновку, що лише застава в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1 342 000 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого з прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 січня 2024 року включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України в сумі 500 (п`ятиста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 342 000 (один мільйон триста сорок дві тисячі) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки строком до 11 січня 2024 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1