Номер провадження: 11-кп/813/763/24
Справа № 504/2557/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 02.10.2023 про застосування примусових заходів медичного характеру у к/п №0000154 від 22.03.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_10 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу Комунальне некомерційне підприємство "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обл. ради з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Вирішено питання щодо речових доказів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності, вважає, що судом було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність оскільки відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 визначаючи відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 94 КПК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння. При цьому, в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа. Визначення конкретного психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудну особу не відноситься до компетенції суду.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_11 просить змінити оскаржувану ухвалу від 02.10.2023, виключивши із резолютивної частини назву медичного закладу, у якому ОСОБА_10 має проходити примусове лікування. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, водночас захисник ОСОБА_7 не заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК.

За правилами ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом та госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Водночас, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» від 03.06.2005 ухвала у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст. 420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

З урахуванням викладеного, визначення судом 1-ої інстанції назви психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати ОСОБА_10 не ґрунтується на вимогах закону.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 408 КПК України ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру може бути змінена апеляційним судом у разі: 1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження.

Приписами ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Саме на реалізацію цієї засади спрямовані встановлені спеціальними нормами КПК України винятки, які дають можливість судам без обмеження процесуальними позиціями сторін, навіть з власної ініціативи, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, приймати рішення щодо покращення правового становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому колегія суддів також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції при розгляді справи було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 374, 404, 405, 407, 408, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 02.10.2023 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 змінити.

Абзац перший резолютивної частини викласти в такій редакції: «Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4