Провадження №1-кп/761/3342/2023
В И Р О К

іменем України

26 вересня 2023 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001241, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2023 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, українця, громадянин України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.11. 2001 Рубіжанським міським судом Луганської області за ст. 15 ч. 2, 3 ст. 185, ст.ст. 69, 70 КК України до 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі; звільнений 16.10.2002 на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 08.02.2002 умовно - достроково на підставі ст. 107 КК України на не відбутий термін 1 (один) місяць 14 (чотирнадцять) днів;

- 06.05.2003 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений із випробувальним терміном 2 (два) роки;

- 15.01.2004 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 187, ст. ст. 69, 71 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі; звільнений 14.05.2008 на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 06.05.2008 умовно - достроково на підставі ст. 107 КК України на не відбутий термін 2 (два) місяці 25 (двадцять п`ять) днів;

- 27.08.2009 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190, ст. 395, ст. 70 КК України до 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі; звільнений 08.06.2010 на підставі ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 31.05.2010, на підставі ст. 82 КК України із заміною покарання на виправні роботи з відрахуванням 10 %, не відбутий термін 7 (сім) місяців 1 (один) день;

- 20.07.2011 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст.ст.70, 71 КК України до 3 (трьох) років 7 (сім) місяців позбавлення волі; звільнений 08.10.2013 на підставі ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 30.09.2013 умовно - достроково на не відбутий термін 1 (один) місяць 21 (двадцять один) днів;

- 25.11.2011 Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 (трьох) років 7 (сім) місяців позбавлення волі; звільнений 08.10.2013 за ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 30.09.2013 на підставі ст. 81 КК України умовно - достроково на не відбутий термін 1 (один) рік 21 (двадцять один) день;

- 12.04.2016 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 3 (три) роки;

- 24.05.2016 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 309 ст. ст. 70, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з іспитовим строком 3 (три) роки;

- 06.12.2017 Рубіжанським міським судом Луганської області, змінений апеляційним судом Луганської області від 15.03.2018, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, звільнений 15.12.2020 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суд м. Харкова від 07.12.2020 умовно - достроково на не відбутий термін 8 (вісім) місяців 21 (п`ять) днів;

за обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

І. Історія провадження.

02.08.2023 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001241, внесеному 08.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03.08.2023 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 21.09.2023 у даному кримінальному провадженню призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

ІІ. Виклад обставин справи.

15.03.2023 об 11 год. 14 хв. ОСОБА_3 , з метою реалізації свого раніше виниклого злочинного умислу, спрямованого на умисне таємне повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, прибув за адресою: місто Київ, вул. Січових Стрільців, 103, та увійшов до приміщення магазину « Аврора ».

Так, 15.03.2023 об 11 год. 15 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину «Аврора» за адресою: місто Київ, вул. Січових Стрільців, 103, реалізовуючи свій злочинний намір на умисне таємне повторне викрадення чужого майна, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до полиць з електротоварами і умисно таємно повторно викрав наступні предмети:

-карта пам`яті microSD «Touch&GO» об`ємом 16 GB Class 10 у кількості одна одиниця вартістю 167 грн 33 коп.,

-карти пам`яті microSD «Touch&GO» об`ємом 32 GB Class 10 y кількості три одиниці загальною вартістю 797 грн 00 коп.,

-карти пам`яті microSD «Touch&GO» об`ємом 64 GB Class 10 y кількості три одиниці загальною вартістю 859 грн 00 коп.,

-флеш-накопичувач «Touch &GO» 32 GB у кількості одна одиниця вартістю 271 грн 67 коп.,

-флеш-накопичувачі «Touch &GO» 64 GB у кількості три одиниці вартістю 535 грн 50 коп., і поклав їх собі у внутрішні кишені одягненої на нього куртки.

Далі, 15.03.2023 об 11 год. 28 хв. ОСОБА_3 , заволодівши вказаним вище майном та отримавши його у своє розпорядження пройшов касову зону і не сплативши за товар, покинув приміщення магазину «Аврора» за адресою: місто Київ, вул. Січових Стрільців, 103 , та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим потерпілій особі - ТОВ «Вигідна покупка» матеріальну шкоду на загальну особі 2 630 грн 50 коп.

ІІІ. Позиція сторін судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, він вчинив дане кримінально каране діяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які ним не оспорюються, є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, а тому просила визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

IV. Положення закону, якими керувався суд.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина третя та четверта статті 349 КПК України - суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2019 у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 66 КК України пом`якшуючими обставинами, зокрема є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Також, при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява № 39598/03) від 21.10.2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom) від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

V. Висновки та мотиви суду.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Також у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до характеристики ДОП Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 , ОСОБА_3 за місцем мешкання характеризується посередньо, скарг відносно останнього від мешканців не надходило.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий:

- 27.11. 2001 Рубіжанським міським судом Луганської області за ст. 15 ч. 2, 3 ст. 185, ст.ст. 69, 70 КК України до 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі; звільнений 16.10.2002 на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 08.02.2002 умовно - достроково на підставі ст. 107 КК України на не відбутий термін 1 (один) місяць 14 (чотирнадцять) днів;

- 06.05.2003 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений із випробувальним терміном 2 (два) роки;

- 15.01.2004 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 187, ст. ст. 69, 71 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі; звільнений 14.05.2008 на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 06.05.2008 умовно - достроково на підставі ст. 107 КК України на не відбутий термін 2 (два) місяці 25 (двадцять п`ять) днів;

- 27.08.2009 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190, ст. 395, ст. 70 КК України до 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі; звільнений 08.06.2010 на підставі ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 31.05.2010, на підставі ст. 82 КК України із заміною покарання на виправні роботи з відрахуванням 10 %, не відбутий термін 7 (сім) місяців 1 (один) день;

- 20.07.2011 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст.ст.70, 71 КК України до 3 (трьох) років 7 (сім) місяців позбавлення волі; звільнений 08.10.2013 на підставі ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 30.09.2013 умовно - достроково на не відбутий термін 1 (один) місяць 21 (двадцять один) днів;

- 25.11.2011 Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 (трьох) років 7 (сім) місяців позбавлення волі; звільнений 08.10.2013 за ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 30.09.2013 на підставі ст. 81 КК України умовно - достроково на не відбутий термін 1 (один) рік 21 (двадцять один) день;

- 12.04.2016 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 3 (три) роки;

- 24.05.2016 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 309 ст. ст. 70, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з іспитовим строком 3 (три) роки;

- 06.12.2017 Рубіжанським міським судом Луганської області, змінений апеляційним судом Луганської області від 15.03.2018, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, звільнений 15.12.2020 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суд м. Харкова від 07.12.2020 умовно - достроково на не відбутий термін 8 (вісім) місяців 21 (п`ять) днів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно приписів ст. 12 КК України, відповідно є тяжким (ч. 4 ст. 185 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, не одружений;

- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений повністю визнав свою вину, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено. Посилання прокурора в судовому засіданні на наявність рецидиву злочинів суд вважає помилковим, з огляду на вимоги ч.4 ст. 67 КК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Зазначений висновок про неможливість в подібних випадках визнавати обтяжуючою обставиною рецидив злочинів викладений і в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до якого якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Аналогічна правова позиція зазначена в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі № 357/13820/18 від 11.03.2021.

Таким чином, з огляду на те, що судом повторність вчиненого злочину віднесено в даному випадку до однієї з кваліфікуючих ознак злочину, така обтяжуюча обставина як рецидив злочинів не може бути застосована.

Разом з тим, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 який раніше неодноразово судимий, однак належних висновків для себе не зробив, знов вчинив аналогічний злочин, що свідчить про його відверте небажання стати на шлях виправлення та характеризує його з негативного боку, вказує на схильність до неправомірної асоціальної поведінки, вчинення кримінальних правопорушень та небажання стати на шлях виправлення.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин справи, суд вважає за пропорційне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 мінімальне покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України у даному випадку, у зв`язку із чим, призначене судом покарання він має відбувати реально.

Слід зазначити, що до ОСОБА_3 неодноразово застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Однак, таке звільнення не мало належного виховного впливу на обвинуваченого, оскільки він після закінчення іспитового строку, знову скоював нові злочини.

Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили з метою забезпечення виконання покарання, призначеного цим вироком.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що арешт на вказане майно накладався з метою збереження речових доказів, таке майно не підлягає спеціальній конфіскації, судом не призначено покарання у виді конфіскації майна, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 761/14006/23, з огляду на закінчення судового розгляду у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

А тому, на користь держави з ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-23/21667-ТВ від 03.05.2023 у сумі 1 195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Керуючись статтями 2, 7, 84, 185, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дати ухвалення вироку, а саме з 26 вересня 2023 року.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 761/14006/23 - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні (квитанція № 526/SHEV_ZAGAL/2023/133010/1) повернути власнику, а саме:

- карту пам`яті microSD «Touch&GO» об`ємом 16 GB у кількості 1 (одна) одиниця;

- карту пам`яті microSD «Touch&GO» об`ємом 32 GB y кількості 3 (три) одиниці;

- карту пам`яті microSD «Touch&GO» об`ємом 64 GB y кількості 3 (три) одиниці;

-флеш-накопичувач «Touch &GO» 32 GB у кількості 1 (одна) одиниця;

-флеш-накопичувач «Touch &GO» 64 GB у кількості 3 (три) одиниці.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме DVD-R з написом «Січових Стрільців 103» диск з відеозаписом з магазину «Аврора», за адресою: місто Київ, вул. Січових Стрільців, 103, в період часу з 11 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. 15.03.2023 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-23/21667-ТВ від 03.05.2023 у сумі 1 195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1