Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/645/24
Номер провадження 1-кс/711/257/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000256 від 22.07.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 206-2, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 240, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 209 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000256 від 22.07.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 206-2, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 240, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 209 КК України, в якому просив накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: транспортний засіб OPEL ASTRA, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , із забороною відчуження, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , відповідно до протоколу № 02-16 від 25.02.2016 наглядової ради ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДАШУКІВСЬКІ БЕНТОНІТИ» (на даний час - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДАШУКІВСЬКІ БЕНТОНІТИ»), обіймаючи з 26.02.2016 посаду голови правління зазначеного підприємства, безпосередньо, через правління та адміністрацію здійснюючи поточне управління (керівництво) зазначеним підприємством, будучи в силу своєї посади наділеним правомочністю безпосередньо та через підлеглих осіб, управляти та розпоряджатися коштами і майном підприємства, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, діючи умисно та цілеспрямовано, в інтересах ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДАШУКІВСЬКІ БЕНТОНІТИ», в період часу з 01.03.2016 до 22.04.2016, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не представилося можливим, використовуючи своє службове становище, вчинив протиправні дії, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, за наступних обставин.

Так, в період скоєння кримінального правопорушення ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДАШУКІВСЬКІ БЕНТОНІТИ», ЄРДПОУ 00223941, місцезнаходження: 19330, Україна, Черкаська область, Лисянський (на даний час Звенигородський) район, с. Дашуківка (далі по тексту ПАТ «ДАШ-БЕНТ», Товариство), діяло на підставі Статуту, затвердженого черговими загальними зборами акціонерів ПАТ «ДАШ-БЕНТ» - протокол № 1/2011 від 08.04.2011, та Статуту, затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ «ДАШ-БЕНТ» - протокол № 1/2016 від 25.02.2016 (далі по тексту Статути).

Пунктом 1 Статутів визначено, що ПАТ «ДАШ-БЕНТ» є юридичною особою приватного права згідно законодавства України, створеного відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про акціонерні товариства», «Про цінні папери та фондовий ринок» та іншого законодавства України.

Товариство є юридичною особою з моменту його державної реєстрації у порядку, передбаченому законодавством України (п.2.1 Статутів).

Товариство має цивільні права та обов`язки та здійснює свою діяльність відповідно до законодавства, цього Статуту та інших документів, що затверджуються відповідно до цього Статуту (п.2.2 Статутів).

Відповідно до п. 7.1. Статутів, органами управління Товариства є: Загальні збори акціонерів; Наглядова рада Товариства; Правління.

Правління є колегіальним виконавчим органом Товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є підзвітним Загальним зборам і Наглядовій раді Товариства та організовує виконання їх рішень (п. 7.5.1).

Пунктом 7.5.5 Статутів встановлено, що до компетенції Правління належать всі питання діяльності Товариства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради Товариства, зокрема:

1) розробка та подання на затвердження Наглядової ради проектів:

а) довгострокових планів (програм) діяльності Товариства;

б) програм фінансово-господарської діяльності Товариства та бюджетів на рік та/або півріччя, квартал, місяць, тощо;

в) інших документів, пов`язаних з плануванням діяльності Товариства та забезпечення їх реалізації;

2) розробка та затвердженні поточних фінансово-господарських планів і оперативних завдань Товариства та забезпечення їх реалізації;

3) затвердження та реалізація планів власної роботи;

4) організація ведення бухгалтерського, податкового та інших видів обліку та звітності Товариства, складання та надання на затвердження Наглядовій раді квартальних та річних звітів Товариства до їх подання на розгляд Загальним зборам та/або оприлюднення;

5) затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, інших нормативних документів Товариства, що регулюють його виробничу, комерційну та соціальну діяльність;

6) прийняття рішень про вчинення Товариством правочинів у межах, встановлених чинним законодавством та цим Статутом, а також забезпечення усіх умов, необхідних для дотримання вимог законодавства та внутрішніх нормативних документів Товариства при прийнятті Загальними зборами та/або Наглядовою радою рішень про вчинення Товариством значних правочинів та правочинів із заінтересованістю;

7) розробка та затвердження організаційної структури, штатного розкладу Товариства, посадових інструкцій та посадових окладів (у межах затверджених бюджетів Товариства) його працівників (окрім працівників, розмір та умови винагороди яких визначаються Загальними зборами або Наглядовою радою Товариства); призначення керівників філій та представництв Товариства;

8) підбір працівників Товариства та укладення з ними трудових договорів (окрім працівників, підписання трудових договорів з якими чинним законодавством та цим Статутом здійснюють інші особи);

9) укладення (у порядку та межах, визначених чинним законодавством, цим Статутом та іншими внутрішніми нормативними документами Товариства) договорів Товариства та організація їх виконання; укладення (за погодженням з Наглядовою радою) та виконання колективного договору Товариства;

10) представлення інтересів Товариства у судових органах та органах державної влади та управління; подання від імені Товариства позовів, скарг, заяв, клопотань тощо;

11) визначення переліку інформації, що належить до категорії відкритої та/або конфіденційної, порядку та способів надання її акціонерам та іншим особам;

12) забезпечення проведення аудиторської та спеціальних перевірок діяльності Товариства у випадках та порядку, визначених чинним законодавством та цим Статутом;

13) виконання інших повноважень, що передбачені чинним законодавством, цим Статутом та іншими внутрішніми нормативними документами Товариства.

Роботу Правління, відповідно до п. 7.5.8. Статутів організовує та спрямовує голова Правління, який має право:

1) скликати засідання Правління, визначати їх порядок денний та головувати на них;

2) розподіляти обов`язки між членами Правління;

3) здійснювати інші функції, необхідні для забезпечення роботи Правління;

4) в межах власної компетенції видавати накази та розпорядження, обов?язкові для виконання всіма працівниками Товариства;

5) підписувати колективний договір, зміни та доповнення до нього;

6) без довіреності представляти інтереси Товариства та вчиняти на підставі відповідних рішень Правління від його імені юридичні дії в межах компетенції Правління;

7) підписувати довіреності, договори та інші документи від імені Товариства, рішення про Укладення (видачу) яких прийнято уповноваженим органом Товариства в межах його компетенції відповідно до положень цього Статуту;

8) відкривати рахунки у банківських установах;

9) наймати та звільняти працівників Товариства, вживати до них заходи заохочення та накладати стягнення відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх документів Товариства;

10) здійснювати інші функції, які необхідні для забезпечення нормальної роботи Товариства, згідно з чинним законодавством та внутрішніми документами Товариства.

Також, згідно ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ОСОБА_5 , як службова особа, яка здійснює керівництво ПАТ «ДАШ-БЕНТ», несе, відповідно до законодавства та установчих документів, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, метою ведення якого, згідно ст. 3 цього Закону, є надання повної, правдивої і неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Таким чином, в силу ст. 18 КК України, ОСОБА_5 є службовою особою, так як постійно обіймав на підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.

В період скоєння кримінального правопорушення правові засади державного регулювання використання надр, гірничих відносин щодо забезпечення раціонального, комплексного використання надр, їх охорони, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян, визначалися, зокрема, Конституцією України, Кодексом України про надра, Гірничим законом України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про угоди про розподіл продукції», постановами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до положень статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Статтею 1 Кодексу України про надра визначено, що надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Стаття 4 зазначеного кодексу встановлює, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.

Як визначено в статті 5 Кодексу України про надра, родовища корисних копалин - це нагромадження мінеральних речовин в надрах, на поверхні землі, в джерелах вод та газів, на дні водоймищ, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання.

В статті 6 цього ж Кодексу зазначено, що корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державне управління у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, органи влади Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства України (частина перша статті 11 Кодексу України про надра).

Статтею 13 вказаного Кодексу передбачено, що користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Відповідно до статті 17 Кодексу України про надра, гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Стаття 19 Кодексу України про надра визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1174 затверджено Положення про Державну службу геології та надр України, згідно з пунктом 1 якого Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Одним із основних завдань цього органу є реалізація державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, про що вказано у підпункті 1 пункту 3 Положення про Державну службу геології та надр України.

У відповідності з підпунктом 11 пункту 4 цього ж Положення Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).

Держгеонадра у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України і наказів Міндовкілля видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання (пункт 9 Положення про Державну службу геології та надр України).

Аналогічний спосіб реалізації повноважень центральними органами виконавчої влади закріплено й у частині першій статті 23 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади», у якій вказано, що такі органи у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів міністерств видають накази організаційно-розпорядчого характеру, організовують та контролюють їх виконання.

Статтею 24 Гірничого закону України визначено, що гірниче підприємство при проведенні гірничих робіт повинно мати:

- спеціальний дозвіл на користування надрами;

- акт про надання гірничого відводу;

- технічний проект, затверджений і погоджений у встановленому порядку;

- геолого-маркшейдерська, технічна та обліково-контрольна документація (календарні плани розвитку гірничих робіт, проекти, паспорти, схеми).

Згідно статті 19 Гірничого закону України гірничі роботи проводяться за спеціальним дозволом (ліцензією) на користування надрами, який видається згідно з законодавством. План розвитку гірничих робіт підприємства щорічно розглядається та погоджується з органами гірничого нагляду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 затверджено Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, яким врегульовано питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначено процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін.

Відповідно до вимог п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 59 від 27.01.1995 право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу за формою додатку № 1.

Так, відповідно до п. 3.3. Статутів, одним із предметів діяльності ПАТ «ДАШ-БЕНТ» є видобування бентонітової глини палигорськіту та каоліну виробництво і збут бентонітового порошку, бентоглини та іншої бентопродукції.

Основним видом діяльності ПАТ «ДАШ-БЕНТ», відповідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на березень 2016 року, було КВЕД 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну.

З метою здійснення видобування корисних копалин ПАТ «ДАШ-БЕНТ», отримано спеціальний дозвіл на користування надрами від 23.04.2001 № 2447 строком на 15 років. Мета спеціального дозволу на користування надрами видобування глини, придатної для виробництва формувальних матеріалів, а також для легких та полестійких бурових розчинів. Назва родовища Дашуківська ділянка Черкаське родовище; місце розташування родовища: Черкаська область Лисянський (на даний час Звенигородський) район, північна околиця с. Дашуківка. Корисна копалина загальнодержавного значення глини бентонітові. Площа родовища 314,69 га.

Також ПАТ «ДАШ-БЕНТ» отримано акт про надання гірничого відводу від 02.11.2011 № 1879, терміном дії до 23.04.2016.

Наказом Державної служби геології та надр України від 18.02.2016 № 65, дію спеціального дозволу від 23.04.2001 № 2447 зупинено, про що надрокористувача ПАТ «ДАШ-БЕНТ» повідомлено листом від 22.02.2016 № 2658/13/14-16, який згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення отримано ПАТ «ДАШ-БЕНТ» 01.03.2016, факт чого підтверджено Постановою від 19.07.2023 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в справі № 823/2162/18.

ОСОБА_5 , протоколом загальних зборів ВАТ «Дашуківські бентоніти» від 19.03.2010 № 1/2010 обраний на посаду голови правління Товариства, його повноваження, як голови правління, продовжені відповідно до протоколу засідання Наглядової ради від 31.01.2014 № 01-14 та наказу від 31.01.2014 № 09/3-к.

Рішенням наглядової ради, оформленим протоколом від 03.11.2015, на час роботи Ревізійної комісії та проведення аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності ПАТ «ДАШ-БЕНТ», повноваження ОСОБА_5 , як голови правління, відкликані та рішенням наглядової ради від 09.11.2015 протокол № 6112015-1, виконуючим обов`язки голови Правління призначено ОСОБА_6 .

В свою чергу, ОСОБА_5 , не погоджуючись із рішенням наглядової ради, виконуючого обов`язки голови Правління ПАТ «ДАШ-БЕНТ» ОСОБА_6 та членів Ревізійної комісії на територію підприємства не допустив, свої повноваження голови Правління не передав, натомість продовжував безпосередньо, через правління та адміністрацію здійснювати поточне управління (керівництво) зазначеним підприємством та відповідно до протоколу від 25.02.2016 № 02-16 наглядової ради ПАТ «ДАШ-БЕНТ» знову був призначений головою правління Товариства.

Таким чином ОСОБА_5 , з березня 2010 року фактично безперервно обіймаючи посаду голови правління ПАТ «ДАШ-БЕНТ», здійснюючи від імені Товариства підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку, згідно ст. 49 Господарського кодексу України, був зобов`язаний не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об`єднань, інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави, за що встановлено майнову та іншу передбачену законом відповідальність, у тому числі кримінальну за вчинення суспільно небезпечного діяння, який містить склад кримінального правопорушення, передбачений Кримінальним кодексом України.

Згідно п.2.13 Статутів, Товариство має право без обмеження приймати рішення щодо здійснення діяльності, що не суперечить законодавству України та цьому Статуту.

Водночас, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді голови правління ПАТ «ДАШ-БЕНТ» та фактично здійснюючи керування вказаним товариством, будучи службовою особою за ознакою виконання ним організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, будучи обізнаним з вимогами законодавства України, якими врегульовані правові засади державного регулювання використання надр та гірничих відносин, всупереч вищевказаних нормативно-правових актів, будучи обізнаним, що дію Спеціального дозволу на користування надрами від 23.04.2001 № 2447 зупинено, діючи зі злочинною недбалістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, маючи об`єктивну можливість виконати дії, які входять в коло його обов`язків щодо зупинення видобування корисних копалин, несумлінно ставлячись до службових обов`язків, які на нього покладені, що полягало в їх невиконанні, не дотримуючись покладених на нього обов`язків, та не реалізуючи наділені йому права, проігнорував наказ Державної служби геології та надр України від 18.02.2016 № 65, не вжив дієвих заходів щодо зупинки виробничо-господарської діяльності «ПАТ «ДАШ-БЕНТ» з видобування корисних копалин, зокрема шляхом видачі та затвердження відповідних розпорядчих документів (наказів) та доведення їх до відома підпорядкованих працівників, в результаті чого в період часу з 01.03.2016 до 22.04.2016, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, під час зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами від 23.04.2001 № 2447, працівники, які перебували в трудових відносинах з ПАТ «ДАШ-БЕНТ», за відсутності розпорядження про зупинення надродобувних робіт з Дашуківської ділянки Черкаського родовища, розташованого: Черкаська область Лисянський (на даний час Звенигородський) район, північна околиця с. Дашуківка, здійснили видобування корисних копалин загальнодержавного значення глин бентонітових, обсягом не менше ніж 2,5 тис. тон., більш точний обсяг видобутих корисних копалин у ході досудового розслідування не встановлений.

Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 24.11.2023 № 186/23-23, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок, як встановлено актом перевірки від 15.06.2017 № 06-06/27/2017-04/у (11) Центрального міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр, самовільного користування надрами (бентонітові глини) ПАТ «ДАШ-БЕНТ» за березень 2016 року становить 1 157 520 грн. 00 коп., що у 1680 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення кримінального правопорушення та є тяжкими наслідками.

Також, за вищевказаних обставин, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді голови правління ПАТ «ДАШ-БЕНТ» та фактично здійснюючи керування вказаним товариством, будучи службовою особою за ознакою виконання ним організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, будучи обізнаним з вимогами законодавства України, якими врегульовані правові засади державного регулювання використання надр та гірничих відносин, всупереч вищевказаних нормативно-правових актів, будучи обізнаним, що дію Спеціального дозволу на користування надрами від 23.04.2001 № 2447 зупинено, діючи зі злочинною недбалістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, маючи об`єктивну можливість виконати дії, які входять в коло його обов`язків щодо зупинення видобування корисних копалин, несумлінно ставлячись до службових обов`язків, які на нього покладені, що полягало в їх невиконанні, не дотримуючись покладених на нього обов`язків, та не реалізуючи наділені йому права, проігнорував наказ Державної служби геології та надр України від 18.02.2016 № 65, не вжив дієвих заходів щодо зупинки виробничо-господарської діяльності ПАТ «ДАШ-БЕНТ» з видобування корисних копалин, зокрема шляхом видачі та затвердження відповідних розпорядчих документів (наказів) та доведення їх до відома підпорядкованих працівників, в результаті чого в період часу з 01.03.2016 до 22.04.2016, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, під час зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами від 23.04.2001 № 2447, працівники, які перебували в трудових відносинах з ПАТ «ДАШ-БЕНТ», за відсутності розпорядження про зупинення надродобувних робіт, з Дашуківської ділянки Черкаського родовища, розташованого: Черкаська область Лисянський (на даний час Звенигородський) район, північна околиця с. Дашуківка, здійснили видобування корисних копалин загальнодержавного значення глин бентонітових, обсягом не менше ніж 2,5 тис. тон., більш точний обсяг видобутих корисних копалин у ході досудового розслідування не встановлений. Видобуті корисні копалини переміщувались до приймальних споруд.

Видобування (добування) корисних копалин дія, власне процес добування корисних копалин з надр в результаті їх розробки.

Добувні роботи сукупність виробничих процесів видобування корисних копалин із надр і переміщення їх до приймальних споруд.

Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 24.11.2023 № 186/23-23, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок, як встановлено актом перевірки №06-06/27/2017-04/у (11) від 15.06.2017 Центрального міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр, самовільного користування надрами (бентонітові глини) ПАТ «ДАШ-БЕНТ» за березень 2016 року становить 1 157 520 грн. 00 коп.

Таким чином, голова правління ПАТ «ДАШ-БЕНТ» ОСОБА_5 , із порушенням встановлених законодавством правил, в період часу з 01.03.2016 до 22.04.2016, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, під час зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами від 23.04.2001 № 2447, здійснив видобування корисних копалин загальнодержавного значення глин бентонітових, обсягом не менше ніж 2,5 тис. тон, в результаті чого інтересам держави завдано збитків на суму 1 157 520 грн. 00 коп.

З урахуванням зібраних в ході досудового розслідування доказів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ужгород Закарпатської області, українцю, громадянину України, освіта вища, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого: АДРЕСА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2. ст. 367 КК України - службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам та ч. 2 ст. 240 КК України - незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення; заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення; актом перевірки №06-06/27/2017-04/у (11) від 15.06.2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; висновком судової інженерно-екологічної експертизи № 186/23-23 від 24.11.2023, відповідно до якої розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (бентонітові глини) ПАТ «ДАШ-БЕНТ» за березень 2016 року становить 1 157 520 грн. 00 коп.; показаннями свідка ОСОБА_6 ; показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; показаннями свідка ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_9 ; показаннями свідка ОСОБА_10 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

На даний час досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, державним інтересам завдано збитків на суму 1 157 520 грн. 00 коп.

Ініціатор клопотання вказує, що у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 перебуває майно, на яке можна накласти арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення і її подальшого стягнення, а саме: транспортний засіб OPEL ASTRA, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; квартира АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними документами, а саме: інформаційною довідкою № 362466874 від 19.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; інформаційною довідкою № 362466748 від 19.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; реєстраційною карткою транспортного засобу.

Сторона обвинувачення вважає, що на належне підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності майно слід накласти арешт шляхом заборони його відчуження, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а тому слідчий, за погодженням із прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив суд його задовольнити та накласти арешт на вказане у клопотанні майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), заборонивши відчуження даного майна. Також пояснив, що на даний час в межах кримінального провадження цивільний позов не заявлений, однак ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, якими завдано інтересам держави збитків на суму 1 157 520 грн., а відтак, на його думку, слід накласти арешт на належне останньому майно саме з метою забезпечення відшкодування вказаних збитків. Також зазначив, що загальна вартість майна підозрюваного на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт не визначалась, оскільки вони просять накласти арешт шляхом обмеження його у праві розпорядження цим майном.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000256, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 206-2, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 240, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 209 КК України.

05.01.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 240 КК України у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, та ч.2 ст. 367 КК України службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення; заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення; актом перевірки №06-06/27/2017-04/у (11) від 15.06.2017 Центрального міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр; висновком судової інженерно-екологічної експертизи № 186/23-23 від 24.11.2023, відповідно до якої розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (бентонітові глини) ПАТ «ДАШ-БЕНТ» за березень 2016 року становить 1 157 520 грн. 00 коп.; показаннями свідка ОСОБА_6 ; показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; показаннями свідка ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_9 ; показаннями свідка ОСОБА_10 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 24.11.2023 № 186/23-23, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок, як встановлено актом перевірки від 15.06.2017 № 06-06/27/2017-04/у (11) Центрального міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр, самовільного користування надрами (бентонітові глини) ПАТ «ДАШ-БЕНТ» за березень 2016 року становить 1 157 520 грн. 00 коп., що у 1680 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення кримінального правопорушення та є тяжкими наслідками.

Відповідно до інформаційної довідки №362466874 від 19.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 (код НОМЕР_3 ) на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до інформаційної довідки №362466748 від 19.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 (код НОМЕР_3 ) на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу OPEL ASTRA, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил КПК України.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

Однак, зазначених вимог закону прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, слідчий суддя, вивчивши клопотання слідчого, що погоджене та підтримане в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 встановив, що клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно за змістом мотивування підстав накладення арешту на майно жодним чином не відповідають вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України, тобто в клопотанні не зазначено правової підстави накладення арешту на майно, а лише зазначено мету накладення арешту на майно - відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, а ні в клопотанні, а ні під час судового засідання стороною обвинувачення не доведено, що в межах даного клопотання є особа, яка має у кримінальному провадженні процесуальний статус потерпілого та цивільного позивача і якою заявлено цивільний позов з відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, і розмір якої є співмірним розміру обмеження на нерухоме та рухоме майно належне підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, право власності підлягає захисту, що закріплено міжнародними стандартами та усталеною практикою, яка закріплена в численних Рішеннях Європейського суду з прав людини з цих підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Достатніх правових і фактичних підстав для втручання у права власника саме в межах і для потреб цього кримінального провадження не вбачається.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.2 ст.131 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду клопотання прокурором не було доведено достатності підстав для накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження. При цьому, слід прийняти до уваги приписи ст. 128 КПК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту на вказане вище майно, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), оскільки в судовому засіданні було встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування завданої шкоди не пред`являвся і до матеріалів справи не приєднувався, а тому на даній стадії досудового розслідування відсутні правові підстави для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України. На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 110, 131, 132, 170-173, 369-372, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000256 від 22.07.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 206-2, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1, ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 240, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 209 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1