Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000300 від 03 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки та покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КНП "Березнівська центральна міська лікарня " Березнівської міської ради Рівненської області 5284.12 грн. та на користь Рівненського військового госпіталю Міністерства оборони України 27 860.84 грн. витрат, понесених на лікування потерпілої сторони; на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 5948 грн. та 40 000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_10 6879 грн. матеріальної та 60000 грн. моральної щкоди: на користь держави 27767, 84 грн. процесуальних витрат.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як визнав доведеним суд, 03 липня 2016 року біля 03 год.45 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Volkswagen Vento р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Андріївській м. Березне Рівненської області зі сторони центру м. Березне в напрямку м. Рівне, неподалік території колишньої «ПМК 172», в порушення вимог пункту 11.3 та 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями), проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом марки «QINGQI QM125-10E» під керуванням ОСОБА_9 , пасажиром якого був ОСОБА_10 , які рухалися в зустрічному напрямку, котрі внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження - ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , покликаючись на незаконність вироку, доводить, що досудове розслідування та судовий розгляд кримінального провадження проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без належного забезпечення змагальності учасників процесу, всебічності, повноти та об`єктивності дослідження, як обставин ДТП, так і зібраних доказів, в тому числі, і щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який змінив апеляційні вимоги, визнає свою вину у скоєнні ДТП, просить не позбавляти його права керування транспортними засобами і виключити з вироку покликання на додаткове покарання, підтримані захисником - адвокатом ОСОБА_7 , прокурора, який з урахуванням змінених ОСОБА_6 апеляційних вимог не заперечує проти виключення з вироку додаткового покарання, а в решті просить вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні й розглянутих судом доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не заперечується ОСОБА_6 при апеляційному розгляді.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, віднесеного до категорії тяжких злочинів, з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обтяжуючих покарання обставин і призначив ОСОБА_6 основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України - чотири роки позбавлення волі, звільнивши від його відбування з випробуванням - іспитовим строком в два роки, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

З урахуванням отримання потерпілими у ДТП середнього ступеня тяжкості та тяжкого тілесного ушкодження, суд призначив обвинуваченому і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на два роки.

За розясненнями, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті та п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання ( з послідуючими змінами), у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, скоїв ДТП, не будучи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, що не заперечується прокурором, і матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 є злісним порушником Правил дорожнього руху.

Також встановлено, що рід занять обвинуваченого пов`язаний з керуванням транспортним засобом, ОСОБА_6 брав участь шляхом доставки матеріалів у наданні допомоги з відбудови зруйнованих у воєнний час помешкань громадян на півдні України, займається волонтерською діяльністю, скеровуючи кошти на потреби ЗСУ, що підтверджено відповідним доказом, і з моменту скоєння ДТП впродовж семи років жодних кримінальних чи адміністративних правопорушень, а також порушень Правил дорожнього руху не вчиняв. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе змінити вирок в частині призначеного покарання і не застосовувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3