У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайськ Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. ч. 2, 4 ст. 27 ч. 2 ст. 345 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001573.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2023 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 04.02.2024 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за адресою АДРЕСА_1 , в період часу з 20.00 год. до 06.00 год. наступного дня, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України не доведена належними та допустимим доказами, оскільки доказів на підтвердження його вчинення не надано, а дії та висловлювання ОСОБА_5 були направленні лише на залишення місця події, а не спричинення поліцейському будь-яких тілесних ушкоджень. Захисник вважає, що зміст підозри та матеріалами провадження підтверджують лише склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опір працівникові правоохоронного органу.

Захисник звертає увагу на те, що вжиті органом досудового розслідування заходи направлені на розшук ОСОБА_5 , не були направленні на встановлення дійсного місця знаходження останнього, а тому ОСОБА_5 безпідставно оголошено у розшук, при цьому, поліцейські за місцем мешкання ОСОБА_5 не виходили і останній будь-яких повісток про виклик до слідчого не отримував.

На думку апелянта, повідомлення ОСОБА_5 про підозру вручено з порушенням порядку його вручення, передбаченим ст. ст. 135, 136, 278 КПК України, оскільки 06.12.2023 р. повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, вручене його брату ОСОБА_8 , який відмовився його отримувати та повідомив, що не бачив брата з 01.12.2023 р. та не знає про його місце знаходження. В цей же день, слідством, на адресу ОСОБА_5 та його брата ОСОБА_8 простою поштовою кореспонденцією направлено повідомлення про підозру, проте даний лист до адресатів не надходив.

Апелянт вважає, що відносно ОСОБА_5 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, що буде достатнім запобіжним заходом для дотримання процесуальної поведінки на стадії досудового розслідування, оскільки наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором не доведена.

ОСОБА_5 постійно перебував у будинку за адресою в АДРЕСА_1 , а поліцейські, зробили висновок про відсутність останнього у будинку, виключно на підставі візуального огляду будинку. Перебуваючи вдома, будь-яких дій направлених на вплив на свідків або потерпілого, ОСОБА_5 не здійснював. Крім того, ОСОБА_5 частково визнав свою провину, повідомив, що тілесних ушкоджень поліцейському не спричиняв, а лише ігнорував його законні вимоги. Висновки слідчого судді про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків є безпідставними, оскільки останній має постійне місце мешкання, активно допомагає своєму братові, який є фізичною особою підприємцем та має інвалідність. Крім того, ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, добровільно займається волонтерською діяльністю.

Захисник звертає увагу на, те, що відносно іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в той час як останній, був безпосереднім виконавцем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України, а ОСОБА_5 лише підбурювачем до вчинення злочину.

У випадку залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник просить визначити заставу у передбаченому законом розмірі, який, в подальшому, підозрюваний обіцяє перерахувати на потреби ЗСУ.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Слідчим відділом Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001196 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. ч. 2, 4 ст. 27 ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.12.2023 р. о 08.00 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є працівниками поліції ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, заступили на добове чергування згідно графіку чергувань, затвердженого начальником Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області та після проведення інструктажу та запису в журналах інструктажів, допущені до несення служби.

04.12.2023 р. о 09.41 год., виконуючи свої службові обов`язки, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на службовому автомобілі Skoda Rapid, з розпізнавальними знаками та написами, які свідчать про належність даного автомобіля до поліції, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , за порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачене п. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, при забрудненості, що не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані 20 м., зупинили на відрізку проїзної частини перехресті з круговим рухом по вул. Михайла Грушевського та вул. Театральній м. Первомайська Миколаївської області, автомобіль марки Toyota марки Fortuner реєстраційний номер НОМЕР_2 . Підійшовши до вказаного автомобіля ОСОБА_10 представився та почав виконувати свої службові обов`язки, повідомивши водія про його порушення. При цьому, вказаний автомобіль Toyota Fortuner перебував під керуванням ОСОБА_5 .

В ході перевірки документів поліцейським ОСОБА_10 , у водія ОСОБА_5 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці. У встановленому законом порядку, ОСОБА_10 почав складання матеріалів про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

В цей час, у ОСОБА_5 , який перебував біля службового автомобіля Skoda Rapid, раптово виник умисел на опір працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 , під час виконання ним службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , незважаючи на те, що працівник поліції ОСОБА_10 знаходився поряд з ним та почав складання матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, відмовився перебувати поруч з ОСОБА_10 та, обравши момент, збільшивши відстань між ОСОБА_10 , направився до водійських дверцят автомобіля Toyota Fortuner. Підійшовши до вказаного автомобіля, ОСОБА_5 без будь-яких зволікань сів до його салону на місце водія. В цей час, до ОСОБА_5 підбіг ОСОБА_10 та пред`явив законну вимогу залишити вказаний автомобіль, а також схопив ОСОБА_5 за ліву руку та, тримаючись за елементи інтер`єру автомобілю, намагався силоміць витягнути його з салону вказаної Toyota Fortuner. Попри зазначені обставини, ОСОБА_5 різко викрутив кермо автомобіля вліво, з одночасним натисканням педалі акселератору, внаслідок чого почав рух на автомобілі Toyota Fortuner, тим самим вчиняючи опір працівникові правоохоронного органу.

В цей же час, ОСОБА_10 перебуваючи у проємі водійських дверцят автомобіля Toyota Fortuner, шляхом блокування органів управління автомобіля, намагався зупинити його рух. Попри це, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, ігноруючи законні вимоги ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на опір працівникові правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, скерував вказаний автомобіль за напрямком руху та проїхавши близько 20 м. з ОСОБА_10 у проємі водійських дверцят, зупинився, наїхавши на бордюр. Тим самим, ОСОБА_5 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прийняті міри до затримання ОСОБА_5 безпосередньо на місці події.

За цих обставин, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

04.12.2023 р. о 09.45 год. до вказаного місця події, де перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , на автомобілі марки Skoda моделі Kodiaq реєстраційний номер НОМЕР_3 під`їхав ОСОБА_9 та зупинив вказаний автомобіль навпроти службового автомобіля поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Skoda Rapid. У цей час, ОСОБА_5 , з найменшим зволіканням, підбіг до передніх пасажирських дверцят автомобіля Skoda Kodiaq та сів у його салон. При цьому, одразу ж за ОСОБА_5 побіг ОСОБА_12 та, знаходячись у дверному проємі передніх пасажирських дверцят автомобіля Skoda Kodiaq, схопив ОСОБА_5 за одяг та намагався за допомогою фізичної сили, а також за допомогою доведення йому вербальних законних вимог витягти його з автомобіля.

В цей час, у ОСОБА_5 , який оцінивши ситуацію, що склалася, знаходячись у автомобілі Skoda Kodiaq, усвідомлюючи, що вказаний автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а у дверному проємі передніх пасажирських дверцят знаходиться ОСОБА_10 , який виконував свої повноваження поліцейського, раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді можливості заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що він особисто не має фізичної можливості керувати автомобілем Skoda Kodiaq, почав вербальними умовляннями схиляти водія вказаного автомобіля ОСОБА_9 , а саме репліками звернення до останнього у формі різких та голосних команд, що проявилися у словах: «стартуй, стартуй», до заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

В цей час, ОСОБА_9 , під керуванням якого знаходився автомобіль Skoda Kodiaq, піддавшись злочинним умовлянням ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що вказаний автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а у дверному проємі передніх пасажирських дверцят знаходиться ОСОБА_10 , який виконував свої повноваження поліцейського, оцінюючи вказані вище індивідуальні ознаки службового автомобілю Skoda Rapid, однострій поліцейського ОСОБА_10 , достеменно усвідомлював, що останній відноситься до працівників правоохоронного органу Національної поліції працівника правоохоронного органу. Попри зазначене, ОСОБА_9 умисно та цілеспрямовано почав рух керованого ним транспортного засобу Skoda Kodiaq в сторону дорожніх мостів в м. Первомайську Миколаївської області, що пролягають над р. Південний Буг та р. Синюхою, протягнувши близько 50 м. за собою ззовні на вказаному автомобілі ОСОБА_10 , після чого останній впав на асфальтне покриття проїжджої частини. Внаслідок незаконних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у виді садна правого колінного суглоба, лівого голеностопного суглобу, струс головного мозку, забій нижньої треті обох гомілок, більше з права, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розгляд здоров`я.

Поряд з цим, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи наслідки свого злочинного посягання, разом залишили місце події та зникли на автомобілі Skoda Kodiaq в сторону дорожніх мостів м. Первомайська Миколаївської області, що пролягають над р. Південний Буг та р. Синюхою.

За цих обставин, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 345 КК України, а саме у підбурюванні в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень.

06.12.2023 р. ОСОБА_5 , в порядку ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 345 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та переховування останнього від органу досудового розслідування.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжких злочинів, має постійне місце мешкання, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, те, що ОСОБА_5 перебував у розшуку, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. ч. 2, 4 ст. 27 ч. 2 ст. 345 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 04.12.2023 р., допиту потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , огляду комп`ютерних даних від 05.12.2023 р., довідки Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна багатопрофільна лікарня», висновку експерта № 447 від 06.12.2023 р. та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

За наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про те, що наявні в клопотанні слідчого докази не доводять обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. При цьому, на даному, початковому етапі досудового розслідування, не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, і, в даному випадку, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов вірного висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. ч. 2, 4 ст. 27 ч. 2 ст. 345 КК України.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні двох нетяжких злочинах, за найтяжчий з яких, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, офіційно не працює, власного житла не має, крім брата більше рідних та близьких не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, які б стримували його за місцем мешкання, при цьому, певний час перебував у розшуку у зв`язку з не встановленням його місцезнаходження, вказані обставини, у своїй сукупності, доводять наявність ризику переховування підозрюваного від слідства та суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 обізнаний про свідків події, знайомий з іншим підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , і, з огляду на обставини події, з яких вбачається, що ОСОБА_9 фактично допоміг ОСОБА_5 покинути місце події, що вказує на наявність підстав вважати, що вони перебувають у дружніх відносинах, а тому перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 може не тільки незаконно впливати, на свідків з метою зміни їх показань, а й узгоджувати з іншим підозрюваним позицію для уникнення відповідальності.

Апеляційний суд, в даному випадку, враховує, що наявні у розпорядженні органу досудового розслідування докази, зокрема відеозаписи події, певною мірою зменшують можливість впливу підозрюваного на свідків, але повністю не виключають такого ризику.

Крім того, розслідування кримінального провадження, перебуває на початковому етапі, встановлюється наявність інших свідків або очевидців події, які ще не допитані органом досудового розслідування, а відтак, з боку підозрюваного ОСОБА_5 , наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Доводи захисника про невручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру вручене відповідно до вимог ст. 278 КПК України.

При цьому, матеріалами клопотання слідчого підтверджується, що внаслідок невстановлення місцезнаходження ОСОБА_5 повідомлення про підозру особисто останньому не вручено, але органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, зокрема, шляхом намагання вручити повідомлення про підозру через брата ОСОБА_8 , який, у присутності понятих, відмовився його отримувати, та шляхом направлення його поштою за всіма адресами, за якими ОСОБА_5 міг проживати.

Посилання захисника на те, що іншому підозрюваному у вказаному кримінальному провадженні обрано менш суворий запобіжний захід, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки, як слідчий суддя, так і апеляційний суд, в одному й тому ж кримінальному провадженні, не мають права не тільки оцінювати мотиви та підстави обрання того чи іншого запобіжного заходу відносно інших осіб, а й враховувати ці обставини при вирішенні питання стосовно застосування чи не застосування запобіжного заходу відносно інших підозрюваних.

Що стосується можливості визначення певного розміру застави, про що просить захисник, то, в даному випадку, слідчий суддя з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави, з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або визначення розміру застави, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3