УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000919, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2023 року про застосуванняі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Трипілля Обухівського району Київської області, громадянина України, маючого на утриманні трьох дітей, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

13 жовтня 2023 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000919, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2023 року про застосуванняі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000919 від 11.10.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК та ч.1 ст. 135 України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , 11 жовтня 2023 року приблизно о 19:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Т1033 між с. Долина та с. Трипілля в Обухівському районі Київської області. В цей час по вказаній проїзній частині дороги назустріч автомобілю «ЗАЗ-DAEWOO T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась пішохід ОСОБА_7 .

Як вказує слідчий, під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 12.1, 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правил), а саме: п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган; п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;п. 2.9 водієві забороняється: підпункт «а»: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2: у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

Зі змісту клопотання вбачається, що порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 виявилися в тому, що він будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, рухаючись по проїзній частині автодороги Т1033 між с. Долина та с. Трипілля в Обухівському районі Київської області в напрямку с. Трипілля, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, не зміг відповідно оцінити дорожні умови, які виражалася у нічному періоді доби, недостатньою освітленістю дороги, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого на відстані близько 3 км. до с. Трипілля Обухівського району Київської області скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Як зазначено у клопотанні, порушення вимог 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 12.1, 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху збоку водія ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків у вигляді смерті потерпілої.

Крім цього, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 11 жовтня 2023 року приблизно о 19:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т1033 між с. Долина та с. Трипілля в напрямку с. Трипілля в Обухівському районі Київської області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 яка рухалася по проїзної частини дороги назустріч вказаному автомобілю.Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

У клопотанні вказано, що після скоєння наїзду на пішохода, водій ОСОБА_4 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, допустивши порушення вимог пункту 2.10 «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правил), а саме: п. 2.10: у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: підпункт «а»: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; підпункт «б»: увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; підпункт «г»: вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;підпункт «д»: повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;підпункт «е»: вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Слідчий зазначив, що порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виявились у тому, що він, маючи об`єктивну змогу усвідомити, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_7 опинилася в небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан та небезпечний для життя стан, достеменно знаючи, що після наїзду потерпіла отримала тілесні ушкодження та залишилася на проїзній частині, маючи можливість, викликати швидку медичну допомогу та повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, будучи зобов`язаним надати допомогу та піклуватись про потерпілу, яка перебуває в безпорадному стані, в результаті отриманих тілесних ушкоджень та яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, свідомо порушуючи вимоги пункту 2.10 підпункти «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху, не зупиняючись, зник з місця ДТП в невідомому напрямку, залишивши без допомоги потерпілу ОСОБА_7 в небезпечному для життя стані.

11.10.2023 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.10.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України.

В обґрунтування свого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим зазначено, що враховуючи характер вчиненого підозрюваним ОСОБА_4 злочину, з метою забезпечення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а також беручи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: наявність вагомих доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 злочину, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортним засобом, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину. Крім того, враховуючи наявність ризиків щодо можливості переховування від органу досудового слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотвори будь-яку річ чи документів, що має істотне значення для кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, , а також той факт, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , вказав, що ризики не доведені та просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку захисника підтримав.

Заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку річ чи документ, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному правопорушенні; незаконно впливати на потерпілого, свідка та інших осіб; перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше або продовжити кримінальне правопорушення.

У силу ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 КПК, на які вказує слідчий; а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків.

При розгляді клопотання встановлено, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000919 від 11.10.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК та ч.1 ст. 135 України.

11.10.2023 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.10.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яким закінчується судове провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення(рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Так, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення слідчий підтверджує долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: рапортом старшого чергового інспектора УУСН Обухівського РУП ОСОБА_8 від 12.10.2023, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.10.2023, повідомлення завідувача відділу судово-медичної експертизи трупів районного відділення ОСОБА_9 , протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.10.2023, протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 12.10.2023, копією чеку тестування на алкогольне сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» №540 від 11.10.2023, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, заявою ОСОБА_10 від 12.10.2023, фотокопіями документів ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

З огляду на зазначене та враховуючи матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_4 ознак інкримінованого йому злочину на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Водночас, при розгляді клопотання та вирішенні питання про доцільність застосування тримання під вартою, слідчий суддя повинен переконатися, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, аналізуючи зазначені слідчим та прокурором ризики, слідчий суддя враховує, що ризиками неналежної процесуальної поведінки підозрюваного визнано можливість переховування від органу досудового слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; вчинення іншого кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, знищення, приховання, перетворення речей чи документів, що мають значення для кримінального провадження, перешкоджання провадженню іншим чином.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Так, інкриміноване ОСОБА_4 діяння відповідно до ст. 12 КК України віднесене до тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачає виключно позбавлення волі строком від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування останнього від органів досудового розслідування, суду.

Наявність у підозрюваного місця проживання, позитивної характеристики, визначеного місця проживання хоча і мінімізує ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, однак повністю його не виключає.

Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Також, що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».

Також слідчий суддя вважає доведеним і ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, оскільки з метою зміни ними своїх показань або безпідставної відмови від них підозрюваний зможе впливати на них шляхом тиску, підбурювання, вмовляння, залякування чи підкупу, що буде перешкоджати здійсненню об`єктивного досудового розслідування.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеними наявність заявлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, дані про сімейні та соціальні зв`язки і спосіб життя, а також слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками, наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави ОСОБА_4 оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до смерті людини, з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 206, 208, 309, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначитина 60 днів, який обраховувати з 11 жовтня 2023 року до 09 грудня 2023 року включно, із урахуванням часу фактичного затримання особи.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваною, її захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_11