У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.10.2023 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Онуфривка, Кіровоградської області, з середньою технічною освітою, працюючого водієм, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 грудня 2023 року включно.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або з визначенням застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 грудня 2023 року включно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржувана ухвала винесена з істотним порушенням норм КПК України, не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку захисника, в суді першої інстанції не знайшли своє підтвердження обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а також підтвердження того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення слідчим суддею не в повній мірі враховано обставини згідно зі ст .178 КПК України.

Зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення слідчим суддею не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 , раніше не судимий, ніколи не притягався до адміністративної відповідності, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, має визначене місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000514 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 15 жовтня 2023 року приблизно о 17:25 год., ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 316 CDI» (р.н. НОМЕР_1 ), рухався у світлий час доби по сухій, чистій проїзній частині автодороги Н-14 «Кропивницький Миколаїв» зі сторони м. Миколаєва в напрямку до м. Кропивницький.

В цей же у зустрічному для нього напрямку, рухався автомобіль «ГАЗ Соболь», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9

Рухаючись в обраному напрямку, в районі 203 км. + 500 м. вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_6 , виїхав на зустрічну смугу руху транспорту, грубо порушив вимоги п. 2.3 «б»; 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: рухаючись по проїзній частині автодороги «Н-14», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, перед початком зміни напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним, і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху транспорту, де допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу із автомобілем «ГАЗ Соболь», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень загинули водій автомобіля «ГАЗ Соболь», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 та пасажир автомобіля «ГАЗ Соболь», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 .

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 2.3 «б»; 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

16.10.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 грудня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя погоджуючись зі слідчим та прокурором щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, тому вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість а також фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відомості щодо особи підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що Слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000514 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

16.10.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а саме: в порушенні правил безпеки або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть кількох осіб, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до 3 років.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині

Така обґрунтованість підтверджується наступними матеріалами: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.10.2023 та схемою до нього, де зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та відповідна слідова інформація; протоколом огляду місця події від 15.10.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 16.10.2023; постановою про визнання речовими доказами транспортних засобів та іншими матеріалами кримінального провадження.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує значна ймовірність щодо того, що розуміючи наслідки вчиненого, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Недостатність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу обґрунтована наявністю вищевказаних ризиків.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , та положення п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, постановляючи ухвалу про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Вищенаведені обставини надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.10.2023 року, щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: