ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4428/23 Провадження № 1-кп/636/607/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження :

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника -адвоката: ОСОБА_5 ,., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000026 від 10.01.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, , громадянина України, українця, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2022 солдат ОСОБА_4 в добровільному порядку призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на підставі Указу Президента України 69/2022 від 24.02.2022, із військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, та зарахований наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02.04.2022 № 83 на посаду стрільця-санітара 2 відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини і на всі види забезпечення.

В подальшому, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 1 відділення 3 стрілецького взводу 7 стрілецької роти З стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. ЗО хв. 24.02.2022 строком на ЗО діб, який було продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України], ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присягу, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності Українгі, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень

нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом (строкову), за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, 29.10.2022 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 29.10.2022 в умовах воєнного стану без поважних причин самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме

АДРЕСА_2 , та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, перебував у невстановленому місці.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця солдат ОСОБА_4 в період з 29.10.2022 по 02.01.2023 включно, в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця несення військової служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на території тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме АДРЕСА_2 ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України - тобто самовільне залишення місця несення служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні суду надана угода про визнання винуватості, яка укладена 16.01.2024 р. між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони - ОСОБА_6 , з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 з іншого.

Згідно угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні.

При призначенні покарання сторони врахували відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, а саме: 1) визнання вини; 2) вчинення злочину учасником бойових дій 3) вчинення злочину особою, який добровільно вступила до лав ЗСУ та добровільно усунула заподіяну шкоду, оскільки після вчинення відповідного злочину добровільно самостійно повернулась до військової частини де він в подальшому залучався до виконання бойових завдань ,щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та з урахуванням особи обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, постійне місце проживання обвинуваченого, дійшли згоди про призначення покарання із застосуванням норми ст. 69 КК України перейшовши до покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження судом угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник також наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Прокурор пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та просив затвердити зазначену угоду.

Суд проаналізував надані матеріали, вислухав пояснення обвинуваченого, думку прокурора, захисника, які вважають, що угода про визнання винуватості може бути затверджена судом, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з наданих матеріалів, дії обвинуваченої обґрунтовано кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України,тобто самовільне залишення місця несення служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину визнає.

Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором є добровільним. Зміст та порядок укладення угоди відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена в межах санкції ч. 5 ст. 407КК України з урахуванням п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» , а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Клопотань про зміну обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374- 376, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16.01.2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони - ОСОБА_6 , з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 з іншого, у кримінальному провадженні № 0000026 від 10.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст.407 КК України.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, перейшовши до покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України у вигляді 2 (два) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 12.07.2023 р.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити - без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1