пр. № 1-кп/759/182/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в кримінальному провадженні № 0002409 за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пищики Сквирського р-ну Київської обл., громадянина України, не одруженого, працюючого на посаді директора в ДП «Агрофонд зерно», з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце його проживання на території України: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону станом на лютий-квітень 2016 року),

клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження - прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , інші учасники - потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва з 17.12.2020 на стадії підготовчого судового засідання перебуває кримінальне провадження №0002409 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону станом на лютий-квітень 2016 року).

16.01.2024 прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з мотивів переховування останнього від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.01.2021 року о 07 годині 37 хвилин перетнув державний кордон України через пункт перетину «Бориспіль-D» в напрямку Республіки Туречини та станом на даний час держаний кордон у напрямку України не перетинав та оголошений у міжнародний розшук.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 18.02.2016, перебуваючи біля будинку №2-А по вулиці Трублаїні в місті Києві, незаконно заволодів автомобілем чорного кольору марки «VOLKSWAGEN» моделі «TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим заподіяв останньому майнову шкоду в сумі 778956 гривень 97 копійок.

Так, в лютому 2016 року під час досудового розслідування точної дати не встановлено, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел спрямований на власне незаконне збагачення, шляхом незаконного заволодіння автомобіля чорного кольору, марки «VOLKSWAGEN» моделі «TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску (номер кузову НОМЕР_2 ), який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись довірою породженою тривалим знайомством, повідомив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неправдиву інформацію про свої дійсні можливості і наміри придбати у останнього вказаний автомобіль під приводом пропозиції, яка полягала у веденні спільного бізнесу з метою отримання прибутків з яких він мав би частинами виплатити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти за придбання вказаного автомобіля, на загальну суму 35 000 доларів США, таким чином переконавши потерпілого у вигідності продажу автомобіля без права зняття його з реєстраційного обліку доки він не сплатить всю суму.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.02.2016, перебуваючи біля будинку №2-А по вулиці Трублаїні в місті Києві використовуючи дружні стосунки з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом обману та зловживання довірою останнього, під приводом вище вказаних обіцянок переконав у необхідності передати йому автомобіль чорного кольору, марки «VOLKSWAGEN» моделі «TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску (номер кузову НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до нього, на що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з довіри до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та в помилковій впевненості в добросовісності його дій, погодився та передав останньому вищевказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до нього.

В подальшому, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно заволодівши автомобілем чорного кольору, марки «VOLKSWAGEN» моделі «TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску (номер кузову НОМЕР_2 ) розпорядився ним на власний розсуд, а саме продав його ОСОБА_8 за грошову винагороду, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду.

Крім цього, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.04.2016, перебуваючи в Святошинському районі місті Києва шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном, а саме грошовими коштами в сумі 78000 доларів США, які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим заподіяв останньому майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Так, 14.03.2016, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, з метою власного незаконного збагачення, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись довірою породженою тривалим знайомством, попросив у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позичити йому грошові кошти в сумі 78000 доларів США, повідомивши при цьому неправдиву інформацію про свої дійсні можливості і наміри, а саме нібито вказані грошові кошти необхідні для бізнесу.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.03.2016, перебуваючи в Святошинському районі місті Києва використовуючи дружні стосунки зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом обману та зловживання довірою взяв у останнього грошові кошти в сумі 78000 доларів США. При цьому, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіцяв повернути вказані грошові кошти в повному обсязі до 23.07.2017, що зроблено не було.

Згідно клопотання прокурора, в результаті злочинних дій ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було завдано майнову шкоду в сумі 78000 доларів США, тобто в особливо великих розмірах.

Крім цього, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.04.2016, перебуваючи в Святошинському районі місті Києва шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном, а саме грошовими коштами в сумі 51485 доларів США, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим заподіяв останньому майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Так, в березні 2016 року під час досудового розслідування точної дати не встановлено, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, з метою власного незаконного збагачення, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись довірою породженою тривалим знайомством, попросив у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позичити йому грошові кошти в сумі 51485 доларів США, повідомивши при цьому неправдиву інформацію про свої дійсні можливості і наміри, а саме нібито вказані грошові кошти необхідні для бізнесу.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.04.2016, перебуваючи в Святошинському районі місті Києва використовуючи дружні стосунки з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом обману та зловживання довірою взяв у останнього грошові кошти в сумі 51485 доларів США. При цьому, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіцяв повернути вказані грошові кошти в повному обсязі до 16.04.2017, що зроблено не було.

Згідно клопотання прокурора, в результаті злочинних дій ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було завдано майнову шкоду в сумі 51485 доларів США, тобто в особливо великих розмірах.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні послався на обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону станом на лютий-квітень 2016 року), а також зазначив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Дослідивши обставини, викладені в клопотанні та в матеріалах судового провадження, заслухавши прокурора, суд приходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Запобіжні заходи відносяться до заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 2 ст. 131 цього кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із частинами 1, 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Ч. 6 ст. 193 КПК України передбачає, що суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені положення закону під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого, з метою визначення, чи є законні підстави для обрання стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити питання: 1) кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 ; 2) наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 3) наявності та достатності доказів того, що обвинувачений оголошений у міжнародний розшук; 4) наявності ризиків, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 5) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону станом на лютий-квітень 2016 року) КК України, що згідно ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої та позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, відповідно, що відповідає законодавчо передбаченим підставам (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України) для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості підозри

На даному етапі кримінального провадження - на стадії підготовчого судового провадження - суд не вправі давати оцінку обґрунтованості підозри та пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, оскільки вказані обставини будуть досліджуватися судом в ході судового розгляду та за результатами чого буде прийнято остаточне рішення у справі. Разом з тим, оцінці судом під час розгляду клопотання підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність наведеного прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ризику переховування обвинуваченого від суду.

Щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у міжнародний розшук

Після отримання обвинувального акту у даному кримінальному провадженні та під час судового провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.01.2021 року о 07 годині 37 хвилин перетнув державний кордон України через пункт перетину «Бориспіль-D» в напрямку Республіки Туречини та на даний час даних про перетинання ним держаного кордону у напрямку України немає.

У зв`язку з цим, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16.01.2024 ОСОБА_3 оголошено у міжнародний розшук

Отже, з огляду на те, що під час розгляду клопотання прокурора та судового розгляду в цілому знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_3 оголошений у міжнародний розшук, судом встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності обвинуваченого, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

Щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, і за які, згідно санкцій ч. 3 ст. 289 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону станом на лютий-квітень 2016 року), можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої та позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, відповідно, тобто тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання судом його винуватим вже обґрунтовує ризик того, що з метою уникнення покарання він може вчинити спробу переховування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, самої лише тяжкості інкримінованого злочину недостатньо для висновку про можливі спроби обвинуваченого переховуватися, тому її необхідно оцінювати також у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova»,п. 58).

При цьому, суд враховує факт того, що обвинувачений ОСОБА_3 після скерування обвинувального акту до суду жодного разу в судові засідання не з`явився і до теперішнього часу ухиляється від суду, підтвердженням чому є той факт, що він 20.01.2021 виїхав за кордон і вже тривалий проміжок часу - біля трьох років перебуває за межами території України. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 добре обізнаний про свій статус у даному кримінальному провадженні, що також підтверджується матеріалами досудового розслідування, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України як під час досудового слідства на момент застосування і продовження запобіжного заходу, так і на сьогоднішній день судом також встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме - обвинувачений ОСОБА_3 у випадку не обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також може вчинити спроби: незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо наявності ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до ст. 290 КПК України, перед направленням обвинувального акту до суду, ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, тому обвинувачений ОСОБА_3 має анкетні дані свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні.

Разом з обвинувальним актом обвинуваченому ОСОБА_3 вручено реєстр матеріалів кримінального провадження, в якому зазначено ПІБ та адреси проживання потерпілих та свідків по провадженню, що також свідчить про можливість впливати обвинуваченого на потерпілих та свідків з метою уникнення покарання за кримінальні правопорушення, в яких останній обвинувачується.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового провадження - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливості незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, у результаті обізнаності ОСОБА_3 про осіб, які давали показання у кримінальному провадженні, він може шляхом погроз, підкупу або іншим чином впливати на потерпілих та свідків з метою примушування їх до зміни раніше наданих показань та таким же способом впливати на свідків, які раніше ще не давали показань, що у подальшому виключить їх можливість давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду.

Щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення

Перебуваючи на волі, ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, про що зазначає той факт, що він обвинувачується у вчиненні трьох умисних майнових кримінальних правопорушень, які відносяться до особливо тяжких злочинів.

Враховуючи наведене та констатуючи відсутність з боку обвинуваченого ініціативи щодо повідомлення суду про можливість участі в судовому розгляді, суд обґрунтовано припускає, що останній може переховуватись від суду.

Щодо винятковості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доведеності, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Кримінальний процесуальний закон розрізняє обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке здійснюється за відсутності підозрюваного у разі оголошення його в міжнародний розшук, і застосування цього запобіжного заходу, що здійснюється за участю підозрюваного після його затримання і доставки до місця кримінального провадження.

За своєю правовою природою така ухвала є дозволом на затримання обвинуваченого з метою приводу, що передбачено ч.3 ст.187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що обвинувачений знаходиться за межами України.

Отже, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, суд позбавлений можливості застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, оскільки таке питання буде розглядатися судом після затримання обвинуваченого. На підставі такого рішення до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Відповідне клопотання розглядається судом в закритому судовому засіданні за участю прокурора.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.

Будь-яке інше тлумачення положень ч.6 ст.193 КПК України суперечитиме завданням кримінального провадження, зокрема, швидкому, повному та неупередженому розгляду судом кримінальних проваджень, оскільки унеможливить забезпечення прибуття особи, яка переховується від суду за межами України, для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Аналогічної позиції дотримується і ККС ВС у своїй ухвалі від 21.09.2021 у справі № 991/5913/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Крім того, відповідно до ст. 309 КПК України ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному оскарженню не підлягає.

Отже, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, з урахуванням доведення стороною обвинувачення наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, змісту та обсягу обвинувачення, тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , достовірної обізнаності щодо здійснення відносно нього кримінального переслідування, можливості пересуватись в межах різних населених пунктів та країн та оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у міжнародний розшук, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати ОСОБА_3 до вчинення спроби ухилитися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а, отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 315, 131, 176-177, 183-184, 193, 194, 197, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про обрання обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0002409 ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Пищики Сквирського р-ну Київської обл., громадянину України, не одруженому, працюючому на посаді директора в ДП «Агрофонд зерно», з вищою освітою, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце його проживання на території України: АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону станом на лютий-квітень 2016 року), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_3 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження суд за участю обвинуваченого має розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановити ухвалу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1