ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1777/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 , -

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено та запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, залишений без змін, продовживши строк цього запобіжного заходу до 28 грудня 2023 року без визначення розміру застави.

Враховуючи, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів суду першої інстанції дійшла висновку, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вищезазначеного ризику та необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із застосування чи без такого електронного засобу контроля, або визначити заставу.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 діє 5 років 2 місяця та 18 діб. Не дивлячи на більш ніж п`ятирічний строк тримання під вартою, судом наводяться одні й ті ж самі підстави, які з часом стали неналежними, використовуються припущення у зв`язку з відсутністю будь-яких обґрунтованих підстав щодо ризику втечі або переховування від правосуддя, не розглядається можливість менш обтяжливого альтернативного запобіжного заходу.

В свою чергу, на доведення відсутності навіть гіпотетичної наявності ризику переховування, та виконуючи вимоги ст. 178 КПК України, ОСОБА_8 зазначав, що він не має судимостей, має постійне місце проживання, що збігається з місцем реєстрації, де мешкає понад 20 років, має постійне місце працевлаштування, загальний безперервний трудовий стаж понад 40 років, офіційно одружений понад 25 років, до арешту фірма, яку він очолював, була постійним учасником держзакупівель по системі «Prozorro» та має статус «Офіційний постачальник ДП «Укроборонпром»; військовозобов`язаний, має військове звання старший сержант та посаду «нач. станції РЕБ». З початку повномасштабного вторгнення неодноразово надавав клопотання до призову у лави ЗСУ чи інших підрозділів. Не має рахунків за межами України чи будь-яких інших майнових цінностей; має громадянство України; не має діючого закордонного паспорту; по віку виїзд за кордон України, у зв`язку з військовим станом, заборонений; має фінансову спроможність життєзабезпечення у разі обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім цього, звертав увагу, що саме він викликав поліцію на місце злочину 18.09.2018, залишався до їх прибуття та не спотворював речові докази та загальну картину, хоча мав потенційну можливість.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вважав, що прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який продовжує існувати на час розгляду вказаного клопотання, а оцінив сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, та дійшов висновку, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаного ризику.

Окрім цього, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, відповідно до положень частини 4 статті 183 КПК України, суд першої інстанції не вбачав підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу є обґрунтованим та в цілому постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину,який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними посилання обвинуваченого щодо тривалого розгляду кримінального провадження під час якого ОСОБА_8 постійно перебуває під вартою, а саме з 18 вересня 2018 року, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28, 318 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та зміни ухвали суду першої інстанції в частині встановлення альтернативи запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, а саме визначення розміру застави.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує приписи п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, його особу та майновий стан, а також наявність доведеного ризику, апеляційний суд вважає за можливе визначити розмір застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Передбачити в якості альтернативи заставу в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень.

При сплаті застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;

5) не відвідувати місця, визначені судом;

6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: