Провадження №1-кп/761/2107/2023
В И Р О К

іменем України

10 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 14.01.2022, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгорне Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

31.01.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на строк 1 рік.

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 , під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , наніс останньому тілесні ушкодження за наступних обставин.

Так, 20.10.2021, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_2 , знаходячись поруч із будинком АДРЕСА_3 помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який займався розвантаженням фруктів з вантажного автомобіля. В цей час ОСОБА_2 підійшовши до ОСОБА_9 спровокував словесний конфлікт з останнім та в подальшому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс один удар невстановленим предметом по голові ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_2 продовжив наносити удари в область обличчя ОСОБА_9 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, у вигляді струсу головного мозку, 13 забійних ран на спинці носа в середній третині, в проекції хвоста правої брови, в надбрівній ділянці справа в 1,2 см доверху від тіла брови, в лобно-скроневій ділянці справа, в тім`яно-скроневій ділянці справа, в лобній ділянці зліва, в надбрівній ділянці зліва в 1 см доверху від хвоста брови, в лобно-скроневій ділянці зліва на межі росту волосся, в тім`яній ділянці зліва, в тім`яній ділянці справа в завушній ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_2 умисно заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 вказав, що визнає свою провину, однак зауважив, що він наносив удари потерпілому без використання стороннього предмета, а також наполягав, що він у такий спосіб захищався від осіб, які на нього напали.

Так, ОСОБА_2 повідомив, що він, 20.10.2021 року, слідкуючи за порядком на вулиці Старовокзальній поблизу ринку, побачив мікроавтобус, біля якого ОСОБА_11 разом із донькою та водієм, викидали сміття, яке лишилось у них після торгівлі овочами, біля сміттєвих баків. Обвинувачений зробив їм зауваження, після чого між ними стався конфлікт, в ході якого охоронець ринку, який був разом із ним, порізав колеса у мікроавтобуса, на якому ОСОБА_11 привозила товар. У відповідь на це ОСОБА_11 взяла в мікроавтобусі трубу, якою вдарила обвиуваченого по голові та застосувала проти нього балончик з газом. Після цього охоронець вдарив ОСОБА_11 і остання побігла до поліції. Після цього обвинуваченого викликали до відділення поліції Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, яке знаходиться неподалік. Коли він вийшов з приміщення відділення поліції, на дворі вже було темно. Він побачив, що на нього чекали водій мікроавтобусу та ще троє осіб. Один з чоловіків одразу наніс обвинуваченому удар в обличчя, однак як повідомив обвинувачений, він відбився від усіх нападників. Обвинувачений зазначав, що серед нападників був потерпілий, який кричав, що він раніше судимий та погрожував вбити обвинуваченого.

Хто саме наніс йому перший удар ОСОБА_2 пригадати не зміг. Не зміг обвинувачений пригадати і кількість та характер ударів, які він наносив нападникам, однак стверджував, що таких тілесних ушкоджень та у тій кількості, які зазначені в обвинувальному акті, він точно не наносив. При цьому ОСОБА_2 заперечував і ту обставину, що використовував будь-які предмети для нанесення ударів по голові потерпілого.

Обвинувачений пояснив, що після бійки пішов додому, де його згодом знайшли працівники поліції.

В ході судового розгляду, обвинувачений висловлював жаль з приводу того, що розпочав конфлікт біля сміттєвих баків, однак наполягав на тому, що під час бійки, яка трапилась пізніше - саме він був тим, хто захищався від нападу. Обвинувачений вказував, що йому також були нанесені тілесні ушкодження, однак він їх не зафіксував. Крім того, обвинувачений наполягав на тому, що був тверезий під час зазначених подій. Зазначав, що заяву про визнання своєї провини підписав не прочитавши цей документ, а з матеріалами провадження не ознайомлювався, оскільки відмовився від цього під час досудового розслідування.

Не дивлячись на фактичне невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що вперше побачив обвинуваченого, коли 20.10.2021 року йому зателефонувала приватний підприємець ОСОБА_11 , у якої він працював водієм, та попросила підійти до робочого автомобіля, адже сталась якась надзвичайна подія. Коли він з колегою підійшов, то побачив, що там відбувався конфлікт, при цьому ОСОБА_11 та експедитор були побиті. Потерпілий намагався розборонити учасників конфлікту, однак в цей час відчув удар важким предметом ззаду в голову. Потерпілий прямо вказав на обвинуваченого, як на особу, яка завдала йому такий удар. Від такого удару потерпілий впав, однак ОСОБА_2 продовжив наносити йому удари по голові, зокрема по обличчю. Потерпілий вказав, що не пам`ятає кількості ударів, однак пам`ятає, що їх було дуже багато. Крім того, ОСОБА_9 уточнив, що всі удари наносив саме ОСОБА_2 , а його товариш стояв збоку. Потерпілий пояснив, що, на його думку, обвинувачений був у неадекватному стані, а саме у стані сильного алкогольного сп`яніння, або під впливом наркотичних засобів.

Потерпілий пояснив, що внаслідок побиття з боку обвинуваченого, довелось викликати працівників швидкої медичної допомоги, які наклали потерпілому 24 шви на голові та обличчі. У потерпілого було виявлено велику кількість забоїв, струс головного мозку та ЗЧМТ.

Під час допиту потерпілого, обвинувачений наполягав на тому, що це потерпілий із товаришами на нього напав, адже саме вони очікували на обвинуваченого біля відділку поліції.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з потерпілим, оскільки останній час від часу їй допомагає у підприємницькій діяльності. Свідок розповіла суду, що 20.10.2021 року, приблизно о 17 годині, вона, разом із ОСОБА_12 , залишали фрукти, які почали псуватись, біля сміттєвих баків. Коли вони сіли до робочого автомобіля, то побачили, що на зустріч їм рухались ОСОБА_2 разом із товаришем. Свідок побачила, що ОСОБА_2 почав бити ОСОБА_13 та вискочила з автомобіля, ОСОБА_14 в цей час сів біля автомобіля та закрив голову руками. В цей час обвинувачений почав використовувати балончик з газом, тож свідок також взяла аналогічний балончик і бризнула в обвинуваченого. Свідок наголошувала, що під час конфлікту, товариш обвинуваченого порізав шини в її автомобілі, в той час як ОСОБА_2 намагався залізти всередину автомобіля та вирвати звідти автомагнітолу і в цей час вдарив її в обличчя. Після цього свідок звернулась до поліції, де написала заяву про кримінальне правопорушення та викликала бригаду швидкої медичної допомоги.

Близько 19 години, за словами свідка, обвинувачений та його товариш вийшли з відділку поліції та побачили як вона та інші постраждалі очікували на прибуття слідчо-оперативної групи. В момент, коли вона відійшла в сторону, то почула крик і, обернувшись, побачила, як обвинувачений вдарив ОСОБА_14 , а потім напав на ОСОБА_15 . Свідок стверджувала, що під час нападу ОСОБА_2 тримав у руці якийсь металевий предмет. Свідок бачила, як обвинувачений знаходився над ОСОБА_15 , тож намагалась відтягнути обвинуваченого. В цей час ОСОБА_2 замахнувся на свідка, яка встигла відскочити від нього. Свідок наголосила, що обвинувачений наніс багато ударів потерпілому ОСОБА_9 , після бійки потерпілого та ОСОБА_14 забрали працівники швидкої медичної допомоги.

Під час допиту свідка, обвинувачений заперечував факт того, що тримав будь-які предмети у руках та пояснив, що це потерпілий з трьома іншими чоловіками хотів його побити, однак обвинуваченому вдалось відбитись. Обвинувачений не заперечував, що бив потерпілого кулаками по голові, при цьому наголошував, що жодних предметів для цього не використовував.

Також під час допиту свідка, обвинувачений дещо змінив свою позицію, та почав вказувати, що не пам`ятає, хто саме розпочав бійку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 20.10.2021 року ввечері, ОСОБА_2 випустили з відділку поліції, він поводив себе неадекватно та агресивно, почав кидатись на усіх навколишніх і потерпілий трапився обвинуваченому під руку, тож обвинувачений накинувся на ОСОБА_9 , збив останнього з ніг та почав наносити значну кількість ударів по голові, ударів було більше десяти. Свідок наполягала, що обвинувачений напав на них першим, а під час того як наносив потерпілому удари в голову - тримав щось у руці. В цей час неподалік від місця події зупинився трамвай із нього вийшли люди, які це все побачили. Двоє чоловіків допомогли відтягнути обвинуваченого, після чого, на місце події було викликано працівників поліції та швидкої медичої допомоги.

На уточнююче запитання свідок відповіла, що весь конфлікт розпочався через те, що ними біля сміттєвих баків були залишені фрукти для безхатьків. Свідок вказувала, що ні він, ні її мати ОСОБА_2 по голові не били. Після бійки, залишились на місці події та очікували на оформлення відповідних документів працівниками поліції.

В ході судового розгляду було допитано в якості свідка дізнавача СД ВП №1 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_16 , на підставі постанови якого було проведено судово-медичну експертизу №042-459-2022. Дізнавач розповів суду, що 23 травня 2022 року, ним, під час винесення постанови про призначення судово-медичної експертизи, було допущено технічну помилку в частині зазначення номеру кримінального провадження, а саме: у вступній частині постанови дізнавачем було помилково зазначено, що вказана постанова винесена в межах кримінального провадження «№0004080 від 10.10.2021» замість правильного «№0000172 від 14.01.2022». Також дізнавач пояснив, що внаслідок допущеної ним помилки, експертом, який проводив судово-медичну експертизу також помилково було вказано, що судово-медична експертиза №042-459-2022 була проведена в рамках кримінального провадження №0004080 від 10.10.2021 замість правильного №0000172 від 14.01.2022. Разом з цим, дізнавач додав, що ОСОБА_9 не є учасником кримінального провадження №0004080 від 10.10.2021, вказане кримінальне провадження не стосується подій, що мали місце 20.10.2021, поруч із будинком АДРЕСА_3 , а дізнавач жодних постанов, які б стосувались призначення судових експертиз у кримінальному провадженні №0004080 від 10.10.2021 не виносив.

Під час допиту свідка обвинувачений звернувся до суду із твердженням, що в нього є сумніви з приводу того, хто саме підписував заяву від імені обвинуваченого про визнанння ОСОБА_2 своєї вини та здійснення розгляду у спрощеному провадженні. Однак після того, як обвинуваченому в судовому засіданні було надано для огляду оригінал такої заяви, що міститься у матеріалах судового провадження (т. 1 а.с. 9), останній пригадав, що він дійсно підписував таку заяву та навіть зазначив у ній бажане для нього покарання за вчинений проступок. Однак заявив, що він не читав заяву, яку підписував, а підписав її під впливом обману з боку дізнавача, який завірив обвинуваченого, що у разі, якщо останній підпише таку заяву, то отримає покарання у виді штрафу.

Свідок ОСОБА_16 спростував такі твердження обвинуваченого та пояснив, що обвинуваченому було роз`яснено усі наслідки підписання такої заяви, жодного тиску, примушування, іншого впливу щодо обвинуваченого не вчинялось. При цьому обвинувачений підписував таку заяву у присутності свого захисника, більш того, дізавач пригадав, що допис про те, що обвинувачений просить призначити йому покарання у вигляді штрафу, обвинувачений зробив після консультацій із захисником щодо цієї заяви.

Також вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.10.2021 року, зі змісту якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 , 20.10.2021 року звернувся до поліції із повідомленням про те, що 20.10.2021 року приблизно о 21 год. 00 хв. по вул. Старовокзальній, в м. Києві, невідомі особи з хуліганських мотивів, нанесли йому тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 66);

- відомостями, зафіксованими у карті виїзду швидкої медичної допомоги №ЕЗ-1А1 від 20.10.2021, зі змісту якої вачається, що ОСОБА_9 , який перебував за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, буд. 23, був госпіталізований до КНП «КМКЛ ШМД» із кримінальною травмою, із попереднім діагнозом: поверхнева травма голови. У карті зафіксовано, що потерпілий скаржився на біль в ділянці травми, множинні рани обличчя та голови, масивну кровотечу з ран, головокружіння, мушки перед очима, запаморочення. Після отримання медичної допомоги потерпілий перебував у середньому стані (т. 1 а.с. 131-133);

- даними висновку судово-медичної експертизи №042-459-2022 від 23.06.2022, відповідно до якого, дані судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 20.10.2021 о 20.24 год. у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, 13 забійних ран на спинці носа в середній третині, в проекції хвоста правої брови, в надбрівній ділянці справа в 1,2 см доверху від тіла брови, в лобно-скроневій ділянці справа, в тім`яно-скроневій ділянці справа, в лобній ділянці зліва, в надбрівній ділянці зліва в 1 см доверху від хвоста брови, в лобно-скроневій ділянці зліва на межі росту волосся, в тім`яній ділянці зліва, в тім`яній ділянці справа, в завушній ділянці зліва.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони тринадцятикратною травмуючою дією тупого(их) предмета(ів), характерні особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний в постанові, тобто 20.10.2021.

У клінічному перебігу черепно-мозкової травми у ОСОБА_17 , регрес об`єктивної неврологічної симптоматики спостерігався у строк до 21 доби, що свідчить про те, що відновлення анатомічної цілісності травмованої речовини головного мозку та початок відновлення порушеної його функції з нормалізацією неврологічного статусу спостерігалися в термін понад 6 але менш ніж 21 добу.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги морфологію виявлених тілесних ушкоджень, є достатні підстави вважати, що ушкодження у ділянці голови обумовили тривалість розладу здоров`я саме на цей строк. Тому закрита черепно-мозкова травма, за ступенем тяжкості, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка дізнавач СД ВП №1 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_16 пояснив, що на підставі винесеної ним 23.05.2022 постанови було проведено судово-медичну експертизу №042-459-2022. При цьому свідок пояснив, що під час винесення цієї постанови про призначення судово-медичної експертизи ним було допущено технічну помилку в частині зазначення номеру кримінального провадження, а саме: у вступній частині постанови дізнавачем було помилково зазначено, що вказана постанова винесена в межах кримінального провадження «№0004080 від 10.10.2021» замість правильного «№0000172 від 14.01.2022». Також свідок пояснив, що внаслідок допущеної ним помилки, експертом, який проводив судово-медичну експертизу також помилково було вказано, що судово-медична експертиза №042-459-2022 була проведена в рамках кримінального провадження №0004080 від 10.10.2021 замість правильного №0000172 від 14.01.2022. Разом з цим, свідок додав, що потерпілий ОСОБА_9 не є учасником кримінального провадження №0004080 від 10.10.2021, вказане кримінальне провадження не стосується подій, що мали місце 20.10.2021, поруч із будинком АДРЕСА_3 , а дізнавач жодних постанов, які б стосувались призначення судових експертиз у кримінальному провадженні №0004080 від 10.10.2021 не виносив.

Крім того, під час судового засідання прокурором було надано витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0004080 від 10.10.2021 зі змісту якого вбачається, що таке кримінальне провадження не стосується подій, що мали місце 20.10.2021, поруч із будинком АДРЕСА_3 , або учасників даного кримінального провадження.

За таких умов, суд приходить до висновку, що зазначення у висновку експерта №042-459-2022, що така експертиза була проведена в рамках кримінального провадження №0004080 від 10.10.2021, є наслідком описки, допущеної дізнавачем ОСОБА_16 при оформленні процесуальних документів, яка, як наслідок, призвела до такого ж помилкового зазначення номеру кримінального провадження судовим експертом у складеному за наслідком проведення судово-медичної експертизи, що знайшло своє підтвердження в ході допиту дізнавача, в якості свідка, в суді. Наявні недоліки не призвели до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинули на достовірність процесуальних документів. При цьому суд звертає увагу на те, що у своєму висновку експерт посилається на матеріали, що були отримані саме в рамках кримінального провадження №0000172 від 14.01.2022, що додатково свідчить про те, що така експертиза було проведена в рамках даного провадження.

Крім того, судом врахована позиція Верховного Суду, викладена у постанові Касаційного кримінального суду від 15.02.2018 року у справі № 357/14462/14-к, згідно якої підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів, складених у ході процесуальних дій, а не порушення вимог процесуальної форми їх призначення чи проведення.

Вказана помилка є очевидною, не впливає на процесуальні права обвинуваченого, допустимість доказів та не має будь-якого іншого істотного значення для справи.

Отже, підстав стверджувати, що процесуальні документи належать до іншого кримінального провадження, немає. Зі змісту постанови про призначення судово-медичної експертизи та висновку експерта №042-459-2022, убачається, що вони стосуються саме кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000172 від 14.01.2022.

Так, суд проаналізував у сукупності докази, досліджені в судовому засіданні, у їх взаємозв`язку між собою та дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення. Такого висновку суд дійшов виходчи з наступного.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 не заперечував сам факт бійки та те, що в ході бійки він завдавав удари потерпілому ОСОБА_9 , однак стверджував, що це саме він був тим, хто захищався, він не наносив значної кількості ударів, а також те, що такі удари він наносив без застосування будь-яких предметів.

До тверджень обвинуваченого про те, що він захищався від нападу інших осіб, зокрема і потерпілого, і завдав ударів потерпілому обороняючись, суд ставиться критично, оскільки допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначили, що саме обвинувачений був ініціатором бійки. Крім того, судом враховується, що позиція обвинуваченого щодо того хто розпочав бійку була непослідовною, адже на початку судового розгляду обвинувачений наполягав на тому, що це саме на нього було здійснено напад, однак після допиту свідків, які вказували на нього як на того, хто першим завдав удар, обвинувачений свою позицію змінив та почав заявляти, що він не може точно пригадати хто розпочав бійку.

Доводи обвинуваченого про те, що він, хоча й завдав ударів потерпілому, однак не в такій кількості, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також показаннями потерпілого ОСОБА_9 , кожен з яких окремо, зазначав про «велику кількість» ударів, яку потерпілому завдав саме обвинувачений ОСОБА_2 . Крім того, зі змісту висновку експерта №042-459-2022 від 23.06.2022 вбачається, що у потерпілого ОСОБА_9 , під час звернення за медичною допомогою 20.10.2021 о 20.24 год. було 13 забійних ран в області голови. Жодних даних про те, що потерпілий міг отримати зазначені у висновку експерта рани за інших обставин сторонами суду не надано і в ході судового розгляду не встановлено. Крім того, судом враховується що обгрунтування таких доводів обвинуваченого базувалось на тому, що хоча він і не пам`ятає кому саме він наносив удари під час бійки та яку кількість ударів завдав, однак вважає, що не міг завдати такої кількості ударів потерпілому, як це зазначено у формулюванні обвинувачення - тобто позиція обвинуваченого грунтується виключно на його суб`єктивному сприйнятті фактичних обставин та не підтверджується жодним із досліджених в судовому розгляді доказів у їх сукупності, або ж будь-яким доказом окремо.

Аналогічним чином стороною захисту обгрунтовано і твердження щодо того, що обвинувачений завдавав ударів без використання будь-яких предметів. Так, у висновку експерта зазначено, що спричинені вони тринадцятикратною травмуючою дією тупого(их) предмета(ів). При цьому обидва свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожний окремо, розповіли, що бачили як обвинувачений тримав у руці якийсь предмет в той час як наносив удари потерпілому. В той же час сам потерпілий суду показав, що він відчув як по голові його вдарили «важким предметом».

Отже суд знаходить версію обвинуваченого щодо того, що це він став жертвою нападу, і при цьому оборонявся не використовуючи будь-яких предметів та в ході бійки завдав значно меншу кількість ударів потерпілому, аніж встановлену під час судово-медичної експертизи - не логічною, такою, що суперечить іншим доказам, дослідженим судом в ході судового розгляду, а отже, суд приходить до висновку, що такі твердження не відповідають дійсності і були зроблено обвинуваченим з метою ухилитись від відповідальності або невиправдано її применшити.

Отже, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв?язку, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 20.10.2021 року умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

При цьому суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказу надані стороною обвинувачення: довідку КНП «КМКЛШМД» №157 від 21.10.2021 (т. 1 а.с. 67-68), довідку КНП «КМКЛШМД» №12462 від 20.10.2021 (т. 1 а.с 69 - 70), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 71-73), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 74-76), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 77-79), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 80-82), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 83-85), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 86-88), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 89-91), копію протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2021 року із долученим диском із відеозаписом (т. 1, а.с. 92-94), копію протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т. 1 а.с. 95-97), копію протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т. 1 а.с. 102-104) оскільки стороною обвинувачення не надано жодних відомостей про законне походження вказаних доказів в рамках кримінального провадження №0000172 від 14.01.2022.

Зі змісту вищевказаних документів вбачається, що вони були отримані в рамках інших кримінальних проваджень, при цьому жодних відомостей, про те, що кримінальне провадження №0000172 від 14.01.2022 було виділено із інших кримінальних проваджень, або ж відомостей, що в рамках кримінального провадження №0000172 від 14.01.2022 було здійснено тимчасовий доступ до матеріалів інших кримінальних проваджень в рамках якого сторона обвинувачення могла отримати такі докази - за весь час судового розгляду стороною обвинувачення надано не було.

При цьому ст. 86 КПК України встановлює імперативну вимогу, щодо того, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, тобто на сторону обвинувачення покладаєтся обов`язок не лише довести ти чи інші обставини за допомогою певного доказу, але й довести законність походження такого доказу.

Водночас в рамках даного провадження прокурором цього обов`язку дотримано не було.

Враховуючи вищевикладене, судом вказані докази визнаються недопустимими, а тому, відповідно до ч.2 ст. 86 КПК України, на вказані докази не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Також суд не враховує в якості належного доказу сторони обвинувачення наданий прокурором висновок №042/1-640-2021 від 13.12.2021 (т.1 а.с. 113-116), оскільки зі змісту вказаного висновку вбачається, що така судово-медична експертиза фактично не була проведена у зв`язку із ненаданням експерту необхідної медичної документації, а отже висновок не містить жодних фактичних даних на підтвердження чи спростування обставин, які входять до предмету доказування у даному кримінальному провадженні.

Невизнання судом таких доказів не впливає на висновки суду щодо визнання ОСОБА_2 винуватими у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, оскільки винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю інших доказів, ретельно досліджених в судовому засіданні, які визнані судом належними, допустимими, а їх сукупність - достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні такого правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у невизнанні ним своєї вини, дані, які характеризують його особу.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_2 судом враховується, що він раніше засуджений за вчинення аналогічного правопорушення, офіційно не працює, неодружений, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, має постійне місце проживання та місце реєстрації.

Обставин, що пом`якшують ОСОБА_2 покарання, судом не встановлено.

У своїй постанові №199/6365/19 Верховний Суд звертав увагу на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд зробив висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак в ході судового розгляду ОСОБА_2 обмежився лише формальним визнанням вини, заперечуючи фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

За таких обставин, сама по собі формальна вказівка ОСОБА_2 про визнання ним своєї винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні не може вважатись обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Обставин, що пом`якшують ОСОБА_2 покарання, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Разом з тим, жодних доказів на підтверджень того, що ОСОБА_2 станом на день вчинення правопорушення мав будь-які непогашені судимості, стороною обвинувачення під час судового розгляду надано не було. Сам ОСОБА_2 про такі судимості не зазначав також.

Врахувуючи наведене, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність рецидиву в діях обвинуваченого ОСОБА_2 , про наявність інших обставин які, на думку сторони обвинувачення могли б бути обтяжуючими покарання ОСОБА_2 - прокурором не зазначалось.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового правопорушення призначення покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

При цьому, судом враховується характер вчиненого кримінального правопорушення, той факт, що обвинувачений не заперечував, що саме він спровокував конфлікт, який згодом переріс у бійку, а також те, що в той день обвинувачений вчинив одразу кілька подібних правопорушень, пов`язаних із завданням тілесних ушкоджень різним особам, за що був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022.

Враховуючи викладене, призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, явно не відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, та буде таким, що вважатиметься в очах стороннього, незацікавленого спостерігача, занадто м`яким, тобто суперечитиме інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, які вважають, що в ході суперечки більш дієвим способом довести свою правоту буде застосування насильства до опонента, аніж вирішення спорів за допомогою діалогу, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, що призведе до завдання дедалі більшої шкоди державі та суспільним інтересам.

В той же час, судом враховується, що 31.01.2022 Шевченківським районним судом м. Києва ОСОБА_2 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

У своїй постанові від 15 лютого 2021 року № 760/26543/17 Верховний Суд вказує, що призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Надаючи оцінку вищевказаним обставинам суд керується сталими висновками Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду №760/26543/17 від 15 лютого 2021 року, Верховний Суд детально пояснив, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інше правопорушення, вчинене до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Натомість протилежний підхід ставив би даний суд у позицію суду вищої інстанції, що прямо суперечило би положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК) та підривало би презумпцію законності й обґрунтованості попереднього судового рішення (ч. 2 ст. 21 КПК).

Крім того, в більш широкому контексті така правова позиція є єдино можливою з огляду на ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому з такою позицією погоджується й об`єднана палата.

Вказана практика є сталою для Верховного Суду, про що свідчить неодноразове застосування такого підходу за наявності подібних обставин, зокрема у постанові Верховного Суду 23 червня 2022 року м. Київ у справі № 214/3524/21 така правова позиція прямо вказана як усталена.

Враховуюче вищевикладене, суд не знаходить правових підстав для визначення за наслідками розгляду даного кримінального провадження та призначення остаточного покарання ОСОБА_2 за сукупністю кримінальних правопорушень, іншого порядку виконання покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року, аніж призначення виконувати такий вирок самостійно.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся. Речові докази відсутні.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, стягненню з ОСОБА_2 підлягають судові витрати за проведення судово-медичної експертизи №042-459-2022 від 23.06.2022 у розмірі 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 слід виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової експертизи №042-459-2022 від 23.06.2022 у розмірі 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1