Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

17 листопада 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/217/23

провадження № 1-кп/152/44/23

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у вікритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000002 від 02.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода Мурафська Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

інших учасників судового засідання:

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

17 грудня 2022 року приблизно о 08 годині, ОСОБА_3 перебуваючи в будинку, що розташований по АДРЕСА_2 на похованні сина ОСОБА_9 , розпочав конфлікт із колишньою тещею - ОСОБА_6 , яка перебувала разом із ним у кімнаті біля труни. ОСОБА_3 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків схопив ОСОБА_6 лівою рукою за одяг та наніс декілька ударів кулаком правої руки по голові останній, внаслідок чого вона сповзла з стільця. Після чого ОСОБА_3 наніс ще один удар кулаком правої руки по передпліччю правої руки ОСОБА_6 та декілька ударів кулаками обох рук в потиличну ділянку голови. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3 від 12.01.2023 у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в верхній третині правого передпліччя, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, запевняв суд, що тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , при обставинах викладених у обвинувальному акті, не заподіював, а кримінальне провадження, на його думку ініційоване потерпілою ОСОБА_6 та членами його сім`ї через тривалі неприязні стосунки між ними.

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання потерпілої, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження у ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 суду показала, 17 грудня 2022 року вона перебула в будинку своєї дочки ОСОБА_10 , в АДРЕСА_2 , у зв`язку з похованням онука ОСОБА_9 , який загинув у с. Кремінне Луганської області. Вранці вона сиділа на стільці біля труни ОСОБА_11 . Приблизно о 08 годині прийшов ОСОБА_3 , батько загиблого та її зять, який з сім`єю не проживає. Підійшов до труни, підняв спочатку ліву ногу покійного, опустив, потім теж саме зробив з правою ногою. Далі почав рівняти голову загиблого, смикати за одяг. Вона зробила зауваження останньому і попросила лишити труп у спокої. У відповідь ОСОБА_3 схопив її лівою рукою за одяг, почав наносити удари кулаком правої руки по обличчю та голові, а коли вона почала падати вдарив ще й в потилицю. Від ударів у неї пустилася кров із носа, і вона почала кричати. На крик спочатку прибігли онучка ОСОБА_12 , потім онук ОСОБА_13 , який підхопив ОСОБА_3 і виштовхав на вулицю. В кімнаті під час цієї події також була мати обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_14 , яка просила у неї вибачення за дії сина. З обвинуваченим ОСОБА_3 вона перебуває у неприязних відносинах через, те що він постійно ображав і бив свою дружину, а її дочку - ОСОБА_10 , навіть тоді коли вона була вагітною, через що дочка втратила дитину. Через поведінку обвинуваченого сім`я розпалася, але ОСОБА_3 не залишає сім`ю у спокої, при зустрічах вчиняє сварки, ображає. Два дні після цієї події їй було зле, боліла та крутилася голова, тому вона вимушена була звернутися за допомогою в лікарню, де з`ясувалося, що в неї струс головного мозку. Претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, просить призначити йому покарання в межах, визначених законодавством.

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду показала, що вранці 17.12.2022, у день поховання сина ОСОБА_11 , який загинув у с. Кремінне Луганської області, вона пішла погодувати худобу та видоїти корову, почула крик, кинула дійку і побігла на крик. Побачила, що син ОСОБА_13 виштовхує з хати батька обвинуваченого ОСОБА_3 , мати якого - ОСОБА_14 стояла на колінах і вибачалася перед її матір`ю - ОСОБА_6 , при цьому обличчя матері було червоне від крові, а обвинувачений ОСОБА_3 повторював: «це не я».

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що його батько ОСОБА_3 тривалий час перебуває в конфліктних відносинах з іншими членами родини. Вранці 17.12.2022, в день поховання його брата ОСОБА_11 , який загинув у с. Кремінне Луганської області він побачив батька ОСОБА_3 , який зайшов у будинок і пішов у кімнату де знаходилася труна брата. Він відчував, що може бути щось недобре від його відвідування, оскільки приходи батька добром не закінчувалися. В кімнаті біля гроба ОСОБА_11 , до приходу батька, були бабусі покійного ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Далі почув крик сестри, забіг у кімнату, ОСОБА_12 витирала хустинкою обличчя бабки ОСОБА_17 , яке було в крові, і сказала, що це тато вдарив її, а бабка ОСОБА_18 впала на коліна і вибачалася за батька. На крик прибігла також мати ОСОБА_10 . Далі він виштовхав батька за хвіртку і конфлікт на цьому закінчився.

Свідок обвинувачення ОСОБА_19 суду показала, що вранці 17.12.2023 вона йшла з ванної кімнати і заглянула в кімнату де знаходилася труна з тілом її брата ОСОБА_11 , який загинув на війні. У кімнаті були бабусі ОСОБА_17 і ОСОБА_16 та батько ОСОБА_3 . Труна з тілом ОСОБА_11 стояла посередині кімнати, бабка ОСОБА_17 сиділа з лівої сторона труни, а батько стояв з правої сторони і рухав тіло брата. Тільки вона поклала рушник почула крик, забігла в кімнату і пробачила, що бабка ОСОБА_16 відтягувала батька від бабки ОСОБА_17 , обличчя якої було в крові.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що в ніч з 16 на 17.12.2022, вона разом із свахою потерпілою ОСОБА_6 перебувала біля труни загиблого онука ОСОБА_11 . Вранці прийшов батько загиблого, а її син - обвинувачений ОСОБА_3 , який з сім`єю не проживає. ОСОБА_3 підійшов до труни, намагався поправити носки на ногах сина, потім розстебнув гімнастерку і сказав, що на шиї ОСОБА_11 не має хрестика. Про що говорили потерпіла з обвинуваченим вона не чула. Потім забіг до кімнати онук ОСОБА_13 і почав виштовхувати батька з кімнати. Потерпіла ОСОБА_6 «поковирялася» в носі і показала платок, який був у крові. Вона впала на коліна і просила не виганяти її та сина і надати їм можливість бути присутніми при похованні ОСОБА_11 .

Крім показань потерпілої, свідків, допитаних у судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:

- даними з витягу з ЄРДР, із якого вбачається, що 02.01.2023 до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від жительки с. Мурафа Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_6 про те, що 17.12.2022 їй спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_3 (а.с.134);

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 щодо неї від 02.01.2023 (а.с.131);

- даними висновку судово медичної експертизи № 3 від 12.01.2023 із якої вбачається, що у потерпілої ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, синець в верхній третині правого передпліччя. Дані тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо і 17.12.2022 та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.95) (а.с. 135 - 138);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.01.2023 із фото таблицею вказаного слідчого експерименту, який здійснено із дозволу ОСОБА_10 , з участю понятих, де зафіксовано та відтворено показання потерпілої ОСОБА_6 про подію кримінального проступку, а також на підтвердження своїх показань остання розповіла та показала місце, обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 (а.с. 149 - 154).

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

ІІІ. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався

Згідно зі ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 17 грудня 2022 року приблизно о 08 годині, перебуваючи в будинку, що розташований по АДРЕСА_2 на похованні сина ОСОБА_9 , розпочав конфлікт із колишньою тешею - ОСОБА_6 , яка перебувала разом із ним у кімнаті біля труни. ОСОБА_3 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків схопив ОСОБА_6 лівою рукою за одяг та наніс декілька ударів кулаком правої руки по голові останній, внаслідок чого вона сповзла з стільця. Після чого ОСОБА_3 наніс ще один удар кулаком правої руки по передпліччю правої руки ОСОБА_6 та декілька ударів кулаками обох рук у потиличну ділянку голови.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3 від 12.01.2023 у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в верхній третині правого передпліччя, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у спричиненні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.125 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за скоєне. ОСОБА_3 заперечив причетність до тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , хоча з досліджених судом доказів причетність його до вчинення вказаного кримінального правопорушення доведено поза будь-яким розумним сумнівом.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просили суд визнати ОСОБА_3 не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.125 КК України та виправдати його посилаючись на те, що в судовому засіданні не добуто доказів у підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, на думку адвоката ОСОБА_5 неналежними доказами є примітивно проведений слідчий експеримент з потерпілою, у висновку судово медичної експертизи не зрозуміло коли була побита ОСОБА_6 , а до показань свідків обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 слід віднестися критично, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках з обвинуваченим ОСОБА_3 .

Суд вважає ці ствердження помилковими, з огляду на те, що у висновку судово медичної експертизи № 3 від 12.01.2023 в наведенні обставин справи зазначено, що подія мала місце 17.12.2022. З 20.12.2022 по 26.12.2022 ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Шаргородська міська лікарня» (а.с.136). Ці обставини узгоджуються з іншими доказами, перевіреними і оціненими судом.

Що стосується проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 , то даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.01.2023 із фото таблицею вказаної слідчої дії, яка здійснена з участю понятих, і якою зафіксовано та відтворено показання потерпілої ОСОБА_6 про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 17.12.2022 в будинку АДРЕСА_2 , то суд приймає цей доказ до уваги, оскільки вказана слідча дія вчинена з дотриманням вимог КПК України, заяв і зауважень щодо її проведення від учасників слідчого експерименту не надходило.

Суд приймає також як доказ показання свідків обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , з огляду на те, що вони є чіткими, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, не спростовані стороною захисту і не викликають сумніву у суда.

IІІ. Дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанов Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання, умови життя та виховання обвинуваченого та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем постійного проживання і роботи. Ці обставин суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, з огляду на те, що відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, не залежно від факту спільного проживання поширюється, в тому числі на матір (батька) одного з подружжя (колишнього подружжя) та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій виповнилося 60 років і яка, відповідно до вимог діючого законодавства України є особою похилого віку.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_3 не перебуває.

ІV. Мотиви призначення покарання

Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 2 статті 12 КК України є кримінальним проступком, репутації обвинуваченого, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді штрафу.

Саме таке покарання, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд

Згідно з положеннями п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373-376, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1