Справа № 128/4027/23
ВИРОК

Іменем України

06 жовтня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2023 за № 0000211, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого згідно зі ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

УСТАНОВИВ:

27 серпня 2023 року приблизно о 20 год 30 хв ОСОБА_3 перебував на узбіччі дороги у селі Бохоники по вулиці Гагаріна (Незалежності), Вінницького району Вінницької області, неподалік свого домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього виник раптовий конфлікт з місцевими жителями, а саме: з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Так, під час сварки, яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_3 вирішив вчинити щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дії у вигляді погрози вчинити вбивство, тобто виявленому ззовні намірі позбавити життя, про що у ході конфлікту довів до відома останніх. Діючи з прямим умислом, з метою викликати у потерпілих почуття тривоги та неспокою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, втім не маючи на меті протиправне заподіяння смерті іншій людині, на підтвердження своїх слів щодо погроз вбивством, ОСОБА_3 пішов на територію свого домоволодіння, взяв там сокиру та повернувся на вулицю. У подальшому, усвідомлюючи, що висловлена ним погроза може викликати у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 реальне побоювання за своє життя у зв`язку з можливістю реалізації висловленого ним протиправного умислу, з метою проявити ззовні намір позбавити потерплих життя, тримаючи у правій руці сокиру, ОСОБА_3 здійснив один випад та амплітудний замах, імітуючи нанесення удару одночасно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в цей час стояли поруч один з одним, супроводжуючи свої дії відповідними висловлюваннями щодо наміру позбавити останніх життя. Таким чином, внаслідок вищезазначених активних дій ОСОБА_3 , здійсненність погроз вбивством була остаточно доведена до відома ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та останні мали реальні підстави її побоюватись.

До обвинувального акта додано заяву від 26.09.2023 щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складену в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Згідно з даною заявою, ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також до обвинувального акта додано заяви від 26.09.2023 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, відповідно до яких потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 згодні із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Відповідно до даних заяв, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ознайомлені з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодилися на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно з ч. 3 ст. 302 КПК України, до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі частини другої статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 також погодилися із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження та згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні. Тому прокурор звернувся до суду обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, визначеному ч. 2 ст. 381 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та оцінивши додані до нього матеріали, суд вважає, що на досудовому розслідуванні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

На підтвердження вини обвинуваченого суд приймає до уваги встановлені органами досудового розслідування обставини, які не оспорюються ОСОБА_3 .

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він за адресою проживання в АДРЕСА_2 характеризується з негативної сторони, до сільської ради неодноразово надходили скарги та зауваження від сусідів та жителів села; за адресою фактичного місця проживання в АДРЕСА_1 скарг на ОСОБА_3 від сусідів будинку, родичів, з органів внутрішніх справ про порушення громадського спокою та неналежну поведінку до комітету мікрорайону «Пирогово» не надходило; відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР», ОСОБА_3 за направленням Вінницького міського РВК перебував на стаціонарному обстеженні в психіатричному відділенні № 17 з 26.03.1997 до 24.04.1997 з діагнозом «без психічних розладів»; згідно з довідкою КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ВОР» від 11.09.2023, ОСОБА_3 знаходиться під диспансерним наркологічним спостереженням з 04.01.2017 з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів»; непрацевлаштований; згідно зі ст. 89 КК України несудимий.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення з приміненням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання; рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування; рішення про призначення неповнолітньому громадського вихователя; рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; рішення про цивільний позов; рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень; рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат; рішення про винагороду викривачу; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження ; порядок отримання копій вироку та інші відомості; рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. Якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений. Якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75-79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, особа, на яку за її згодою або на її прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 165 КВК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Витрати у даному кримінальному провадженню відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, клопотань про їх застосування до суду не надходили.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту винесення вироку.

Речовий доказ: відеозапис з камери відеоспостереження, яка розміщена поблизу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який поміщено на оптичний носій інформації DVD-R диск, який у свою чергу поміщено до опечатаного паперового конверту білого кольору, залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА