ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3264/23 Справа № 214/4923/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000767 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням тривалістю 2 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 20.05.2023 року, приблизно о 19.00 годині, знаходячись біля під`їзду №6 будинку №33 по вулиці Покровській в Саксаганському районі міста Кривого Рогу, діючи повторно, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном і обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету власного збагачення, під приводом здійснення телефонного дзвінка, шляхом зловживання довірою своєї знайомої ОСОБА_8 заволодів належним їй мобільним телефоном «Samsung A22» вартістю 4400 гривень. Після чого разом з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 4400 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим і невмотивованим, а призначене покарання є занадто м`яким, недостатнім для виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, та дасть можливість обвинуваченому усвідомити безкарність за скоєння злочинів. Зазначає, що судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого та необгрунтовано визнано доведеним наявність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття. Суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку апелянта, виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови призначення йому реального покарання у виді позбавлення волі. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції, доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для його є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 9 вищезазначеної постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, суд першої інстанції, не навів належного обгрунтування такого висновку.

Визнаючи в якості обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення в цій частині та, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку, щодо її наявності, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

На переконання апеляційного суду, наявність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер, оскільки він не виявив бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями не відшкодував, у судовому засіданні надав пояснення, що вчинив так, оскільки потерпіла заборгувала йому гроші та не віддавала.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст.75 КК України, не відповідає тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого та не буде сприяти його виправленню й попередженню скоєння нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх системність, ступінь тяжкості скоєного злочину, а також дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, не має постійного законного джерела доходу, не одружений, задовільно характеризується за місцем проживання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з його ізоляцією від суспільства.

З обліком викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ч.1 ст. 420 КК України скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді