Номер провадження: 11-кп/813/2220/23
Справа № 521/2439/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002790 від 05 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ясенове-2 Любашівського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, з неповною середньою освітою, не одружений.

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.3 ст. 289; ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.3 ст.289; ч.2 ст.146 КК України, та йому призначено покарання:

-за ч.3 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна;

-за ч.3 ст.289 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років;

-за ч.2 ст.146 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дати оголошення вироку, а саме з 29.06.2023 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 , відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 15.12.2021 року по набрання вироком законної сили.

Вирішено питання стосовно речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_8 , 20.05.2016 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г, за попередньою змовою зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , матеріали щодо яких були виділені в окреме провадження та вони були засуджені вироками суду, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, через незачинені двері проникли до приміщення АЗС №46 ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ», де ОСОБА_8 вдарив твердим предметом в область голови ОСОБА_11 , після чого з рюкзаку достав пневматичний пістолет та направив його на ОСОБА_11 , тобто погрожуючи застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, наказав йому не рухатись, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відкрито заволоділи майном, а саме: грошові кошти у сумі 2195 гривень; одноразова запальничка LP-88/188, кількістю 2 штуки, загальною вартістю 11 гривень 28 копійок; запальничкою Cricket «Sun Oil», кількістю 9 штук, загальною вартістю 62 гривні 64 копійки; ваучер «Life» на суму 10 гривень, кількістю 2 штуки, загальною вартістю 24 гривні; ваучер «Life» на суму 40 гривень, кількістю 2 штуки, загальною вартістю 84 гривні 80 копійок; ваучер «Київстар» на суму 50 гривень, кількістю 2 штуки, загальною вартістю 104 гривні; горілка «Хлібний дар «Класична», об`ємом 0,7 л., кількістю 3 одиниці, загальною вартістю 185 гривень 70 копійок; горілка «Хлібний дар «На пророщеному зерні», об`ємом 0,7 л., кількістю 2 одиниці, загальною вартістю 100 гривень 56 копійок; напій безалкогольний «Тархун», об`ємом 1,5 л., вартістю 9 гривень 24 копійки; напій безалкогольний «Буратіно», об`ємом 1,5 л., вартістю 9 гривень 24 копійки; пачка «Скітлс «Кисломікс», вагою 38 г., вартістю 7 гривень 18 копійок; пачка «Скітлс «Фрукти», вагою 38 г., вартістю 7 гривень 18 копійок; морозиво пломбір ескімо «Ескімос», вагою 80 г., вартістю 7 гривень 02 копійки; пиво «Львівське 1715», об`ємом 0,45 л., вартістю 7 гривень 93 копійки; сигарети «Kent HD Blue», кількістю 4 одиниці, загальною вартістю 82 гривні 16 копійки; сигарети «Kent HD Navy Blue», кількістю 8 одиниць, загальною вартістю 164 гривні 32 копійки; сигарети «Winston SSL Blue», вартістю 18 гривні 13 копійок; сигарети «Winston Blue», кількістю 7 одиниць, загальною вартістю 123 гривні 62 копійки; сигарети «Parliament Aqua», кількістю 6 одиниць, загальною вартістю 145 гривень 68 копійок, завдавши ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ» матеріальну шкоду у сумі 3352 гривні 95 копійок. Після чого, ОСОБА_8 , разом зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , погрожуючи ОСОБА_11 застосуванням фізичного насильства, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «HTC Sensation XE», в корпусі чорного кольору, вартістю 1000 гривень; наручним годинником «Romanson», з ремінцем чорного кольору, вартістю 300 гривень; грошовими коштами у розмірі 300 гривень, 20 доларів США, що станом на скоєння злочину, дорівнює 505 гривень, завдавши ОСОБА_11 матеріальну шкоду у сумі 2105 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 , 20.05.2016 року, після заволодіння майном ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ» та ОСОБА_11 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15Г, за попередньою змовою зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, незаконно заволоділи автомобілем «ВАЗ 21013», білого кольору, НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , завдавши йому матеріальну шкоду в розмірі 25000 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 , 20.05.2016 року, після заволодіння майном ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ» та ОСОБА_11 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15Г, за попередньою змовою зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, з мотивів запобігання ОСОБА_11 повідомити правоохоронні органи, погрожуючи ОСОБА_11 , посадили його на заднє сидіння автомобілю «ВАЗ 21013», білого кольору, НОМЕР_1 , та погрожуючи пістолетом, розпочали рух.

Крім того, ОСОБА_8 , 20.05.2016 року, після позбавлення волі ОСОБА_11 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, за попередньою змовою зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, погрожуючи пневматичним пістолетом, відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 , а саме: ланцюжок, виготовлений з жовтого золота, вагою 15 г., плетіння «Бісмарк», вартістю 9000 гривень; хрестик у вигляді розп`яття Христа, виготовлений з жовтого золота, вагою 9 г., вартістю 1800 гривень, завдавши ОСОБА_11 матеріальну шкоду у сумі 10800 гривень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив його виправдати у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинувачений обґрунтував тим, що злочини він не скоював та його обмовили, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували його вину. При цьому відсутні будь-які докази його перебування на місці вчинення злочину.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалити виправдувальний вирок.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки сторона обвинувачення не надала жодних письмових доказів участі ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що на пістолеті відсутні відбитки пальців ОСОБА_8 , а наявні відбитки ОСОБА_12 , також відсутні будь-які докази, що пістолет належав ОСОБА_8 .

Захисник вважає, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є неправдивими, оскільки вони не узгоджуються між собою.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарги та просили їх задовольнити.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили апеляційний суд оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, виправдувальний вирок.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги апеляційних скарг такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки КПК України не передбачено винесення нового виправдувального вироку на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 у своїх апеляційних скаргах не погодилися з доведеністю вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, посилаючись на те, що висновки суду, викладені в оскарженому вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник та обвинувачений не звертались до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких умов, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд констатує, що, відповідно до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження, зокрема, про це зазначено ЄСПЛ у п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії», від 24 листопада 2000 року «Дактарас проти Литви», від 9 листопада 2006 року «Білуха проти України» про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Разом з тим, 03 квітня 2023 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 537/984/20 погодилася з висновком, викладеним у постанові Першої судової палати ККС від 22 вересня 2022 р. (справа № 183/2033/21), про те, що дослідження доказів судом апеляційної інстанції за власною ініціативою без відповідного клопотання сторін за апеляційною скаргою, поданою на погіршення становища обвинуваченого, не є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку, в тому числі і на предмет належності, допустимості та достатності для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні за власної ініціативи.

Незважаючи на позицію сторони захисту про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не була доведена винуватість ОСОБА_8 , апеляційний суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченого в повній мірі доведена доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що до нього приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вони випивали в депо, також з ними був Лебедев. Потім вони ще докупили випити, це було вже десь 10 година вечора. Сиділи приблизно до 11-12 години ночі, після чого вирішили продовжити гуляти, але грошей в них не було, тому вони вирішили купити одне, а з магазину винести інше. Так вони винесли пиво та горілку за пазухою. Потім вони вирішили їхати далі та викликали таксі, він заснув на передньому сидінні. Потім, коли прокинувся, він вийшов з машини, а ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пішли на заправку «Сан Оіл», у ОСОБА_8 з собою був рюкзак. А він стояв на узбіччі, через дорогу, щоб зупинити машину. Коли він стояв, то до нього під`їхала машина ВАЗ, білого кольору, в ній сиділи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та поруч з ОСОБА_8 сидів потерпілий, який нахилив голову поміж колін. Потерпілий просив, щоб йому віддали ланцюжок. Пістолета він не бачив в машині. Потім вони вживали алкогольні напої в депо, у ОСОБА_8 при собі був рюкзак. Він заснув та коли прокинувся, то побачив співробітників поліції. В приміщенні був рюкзак ОСОБА_8 , в ньому знайшли пістолет;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що він з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 були в депо, вживали алкоголь. Через деякий час вони поїхали на вокзал. Було вже темно, ОСОБА_9 перейшов дорогу та пішов на заправку, ОСОБА_15 був біля дороги. Він пішов до ОСОБА_9 , спитати, що будемо робити далі. ОСОБА_9 хотів вкрасти горілку та сказав, щоб вони поїхали на машині. Вони поїхали на машині потерпілого. Він не бачив, щоб потерпілого били. За кермом був ОСОБА_9 . Потерпілий сидів позаду один. ОСОБА_8 на заправці не було. Особу на екрані не впізнає. Зараз свідок знаходиться на реабілітації після травми;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що до подій він ОСОБА_8 не знав. Вони святкували день народження ОСОБА_15 , який був його знайомим. До них приєдналися ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . ОСОБА_15 познайомив його з ОСОБА_8 . Він називав Фроюка «Коля», та Воінова «Вова». Вони їхали на таксі, та коли вийшли, то надійшла пропозиція від ОСОБА_8 , чи від ОСОБА_10 .. Він з ОСОБА_8 і ОСОБА_10 перейшли дорогу, ОСОБА_15 пішов трохи нижче. У ОСОБА_8 був рюкзак бежевого кольору. На заправці він хотів купити пиво, там побачив, що потерпілий лежить на підлозі, а ОСОБА_8 тримав пістолет. Потім він сів за кермо автомобіля, але не розумів, чий це автомобіль. ОСОБА_15 сів поруч, а ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та потерпілий позаду. Особу на екрані не впізнає, він схожий, але не пам`ятає;

- показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що його син ОСОБА_11 загинув. В той день його син працював на АЗС оператором-касиром. Вранці він прийшов та розповів, що три чи чотири особи вчинили розбійний напад та посадили в його машину, на якій поїхали, викрадений товар загрузили в багажник. Також, в нього зник ланцюжок. Одна особа залишилася за кермом, а інші вийшли на ж/д вокзалі;

- відомостями щодо скоєння злочину внесеними до ЄРДР (протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.05.2016 року; витяги з ЄРДР за №0001789, №0002790);

- протоколом огляду місця події від 20.05.2016 року, відповідно до якого 20.05.2016 року оглянуто автомобіль «ВАЗ 21013», білого кольору, НОМЕР_1 , в результаті чого виявлено та вилучено: пачки сигарет, пляшки горілки та сліди пальців рук;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2017 року, довідка потерпілий ОСОБА_11 впізнав особу під номером 2 ( ОСОБА_8 ), яка скоїла злочини;

- протоколом огляду місця події від 20.05.2016 року, відповідно до якого 20.05.2016 року оглянуто приміщення АЗС «Сан-Ойл», розташоване по вул. Стовпова у м. Одеса, в результаті чого виявлено та вилучено сліди пальців рук;

- протоколом огляду предметів від 23.05.2016 року, відповідно до якого, у ОСОБА_9 було виявлено та вилучено мобільний телефон «Дуос», в корпусі чорного кольору, в якому знаходиться картка мобільного оператора «Київстар», чорна спортивна сумка «Адідас», пістолет пневматичний ПМ-49, сірий светр з капюшоном, мобільний телефон «LG «Xpress Music», з картою пам`яті на 4 ГБ, та карткою мобільного оператора «МТС», картка «Приватбанк Універсальна» за номером: НОМЕР_2 , картка «Приватбанк для виплат» за номером: НОМЕР_3 , ключі, які були оглянуті, визнані речовими доказами відповідно до постанови про визнання речових доказів від 23.05.2016 року;

- висновком експерта №356-Б від 12.07.2016 року, відповідно до якого, наданий на дослідження пістолет «ПМ 49», калібру 4,5 мм., № НОМЕР_4 , до категорії вогнепальної зброї не відноситься, являється пневматичним пістолетом, який виготовлений промисловим способом, іноземного виробництва;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.07.2016 року, відповідно до якого, 08.07.2016 року було проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_11 , під час якого потерпілий зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень, що фактично є наданням показів потерпілим.

Також суд першої інстанції прийняв до уваги що:

- ОСОБА_9 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України (вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2019 року);

- ОСОБА_12 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України (вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2019 року);

- ОСОБА_10 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України (вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 року).

Разом з тим, суд першої інстанції надав оцінку доводам сторони захисту, яка під час судових дебатів посилалась на висновок експерта, який свідчить про відсутність відбитків пальців ОСОБА_8 на пістолеті «ПМ 49».

У зв`язку із цією обставиною суд першої інстанції відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами.

Так, під час судового розгляду прокурор повідомив, що в розпорядженні сторони обвинувачення відсутня вказана експертиза. При цьому прокурор зазначив, що вказане дослідження не могло бути проведено в зв`язку з тим, що ОСОБА_8 перебував у розшуку та не було можливості отримати зразки його відбитків для порівняння.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував доводи сторони захисту щодо відсутності на пістолеті відбитків пальців ОСОБА_8 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня дактилоскопічна експертиза.

Крім того, під час судового розгляду сторона захисту заявляла клопотання про визнання доказів недопустимими. Сторона захисту мотивувала своє клопотання тим, що підозра у відношенні ОСОБА_8 була складена до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0002790 від 05.12.2017 року.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який на зазначені доводи сторони захисту вказав на те, що 15.08.2016 року до ЄРДР за №0001789 були внесені відомості про скоєне кримінальне правопорушення. Після чого 05.12.2017 року постановою прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001789 були виділені матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_8 , які 05.12.2017 року були внесені до ЄРДР за №0002790, а тому відсутні підстави для визнання вказаних доказів недопустимими.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка вчинила у відношенні нього розбійний напад та заволоділа його автомобілем; показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав, що бачив, як потерпілий лежить на підлозі, а ОСОБА_8 стоїть з пістолетом, після чого вони всі їхали в машині, а потерпілий ОСОБА_11 сидів позаду, разом з ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що ОСОБА_8 та двоє хлопців пішли на заправку, після чого вони під`їхали на машині до нього та позаду, поруч з ОСОБА_8 сидів потерпілий ОСОБА_11 , який нахилив голову поміж колін та казав, щоб йому віддали ланцюжок; протокол огляду місця події від 20.05.2016 року, відповідно до якого в викраденому автомобілі «ВАЗ 21013», білого кольору, НОМЕР_1 , знайшли частину викраденого майна; протоколом огляду предметів від 23.05.2016 року, відповідно до якого було вилучено пневматичний пістолет ПМ-49; показами потерпілого ОСОБА_17 , який є батьком ОСОБА_18 , відповідно до яких потерпілий ОСОБА_11 , вранці прийшов та розповів, що особи вчинили відносно нього розбійний напад та посадили в його машину, на якій поїхали.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив про те, що лише один свідок ОСОБА_10 надавав показання про те, що ОСОБА_8 не приймав участь у скоєні злочину.

При цьому суд першої інстанції констатував, що показання потерпілого ОСОБА_16 , які надані в порядку ст. 97 КПК України, також доводять те, що ОСОБА_8 вчинював інкриміновані йому злочини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що обставина того, що один зі свідків дає показання, які виправдовують обвинуваченого, але не узгоджуються з іншими доказами, тому сам факт наявності таких показів не є беззаперечною обставиною, яка тягне за собою ухвалення виправдувального вироку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пояснення ОСОБА_19 не узгоджуються із будь якими іншими доказами, які було досліджено під час судового розгляду. Підстави, з яких свідок надавав такі покази суду не відомі. Це може бути проміжок часу, який пройшов з дня скоєння злочину або травма, про яку повідомляв свідок.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який, надаючи оцінку посиланням сторони захисту про те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_9 обмовляють ОСОБА_8 для уникнення кримінальної відповідальності, зазначив, що вказані особи вже були засуджені за участь у вчиненні вказаних злочинів ( ОСОБА_9 ) та за неповідомлення про злочин ( ОСОБА_15 ), що унеможливлює наявність у них бажання уникнути покарання.

Апеляційний суд зазначає, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела будь-яких інших обставин, які б підтверджували версію обвинуваченого щодо перебігу подій.

Разом з тим, суд першої інстанції справедливо врахував, що під час розгляду кримінального провадження, суд повинен керуватися стандартом доведеності вини «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду було беззаперечно встановлено, що ОСОБА_8 , погрожуючи потерпілому ОСОБА_11 пістолетом, разом зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вчинив розбійний напад на території АЗС, де вони заволоділи майном ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ» та майном ОСОБА_11 , після чого разом з зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 незаконно позбавив волі потерпілого ОСОБА_11 , незаконно заволодів його автомобілем «ВАЗ 21013», НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому, разом зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заволодів іншим майном ОСОБА_11 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч.3 ст. 187; ч.3 ст. 289; ч.2 ст. 146 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Ураховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_8 апеляційний суд розцінює, як намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину та особливо тяжких злочинів.

Також, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він раніше не судимий; його вік 32 роки та соціальне положення не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 судом встановлені не були.

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , характер, мотиви та обставини вчинених кримінальних правопорушень, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що злочини, вчинені ОСОБА_8 , зазіхають на суспільну складову безпечного життя, що також формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як здоров`я людини та власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.3 ст.289; ч.2 ст.146 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4