Справа № 932/6462/23
Провадження № 1-кс/932/2701/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, утриманців не маючого, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді водія - механіка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке вмотивоване тим, що слідчим відділом ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002713 від 07.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як встановлено в ході досудового розслідування, солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем, всупереч зазначених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вчинив крадіжку за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Так, 10 травня 2023 року, більш точний час досудовим слідством не встановлений, солдат ОСОБА_4 разом із цивільним товаришем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись раптово виниклим єдиним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, з метою реалізації даного умислу ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 прибули до хостелу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, де знаходячись у кімнаті, візуально переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заволоділи мобільним телефоном марки Xiaomi Redmi 9, синього кольору та банківською карткою № НОМЕР_2 , які належать останньому.

Після чого солдат ОСОБА_4 повідомив своєму товаришу ОСОБА_10 пароль він банківської картки потерпілого ОСОБА_9 , так як напередодні дізнався його.

Далі, у період часу з 11.05.2023 по 12.05.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , продовжуючи свою протиправну діяльність, реалізуючи свій єдиний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, за попередньою, змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, таємно для оточуючих та потерпілого ОСОБА_9 з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, визначивши об?єктом свого злочинного посягання грошові кошти останнього, які знаходились на картці АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , та його мобільним телефоном, який обладнаний системою безконтактних платежів «PayPass», з метою подальшого використання в особистих корисливих мотивах, шляхом здійснення декількох тотожних протиправних діянь у вигляді оплати товарів у різних магазинах: мобільні телефони марки Iphone 14 Pro Max 1tB Space Black, вартістю 79 998 грн. - у кількості 2 шт, загальною вартістю 159 996 грн. Ювелірні вироби з жовтого металу; та безготівкових перерахувань на рахунок іншого банку із використанням вищевказаної банківської платіжної картки та мобільного телефону.

Таким чином, 11.05.2023, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 викрав з карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 грошові кошти потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 645 692 гривні.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

15.05.2023 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повідомлено: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 від 15.05.2023, було застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладено обов`язки, а саме: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду; повідомляти про зміну місця проживання та ін.

Однак ОСОБА_4 порушив цей запобіжний захід та почав переховуватись від органу досудового розслідування. Щонайменше з 15.05.2023 до 14.02.2024 його місце перебування було невідомо, а вжитими заходами не вдалось встановити його місцезнаходження.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

15.02.2024 року ОСОБА_4 було доставлено до слідчого судді для обрання запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри, як зазначено у клопотанні, підтверджується зібраними матеріалами. Ураховуючи встановлення та підтвердження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід та визначити йому заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, надав пояснення. Просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний пояснив, що не переховувався від слідства і суду, оскільки перебував у лікарні. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з тим, щоб останній зміг відшкодувати завдану шкоду.

Вислухавши пояснення учасників провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тримання під вартою може вважатися таким, що здійснюється відповідно до «процедури, встановленої законом», навіть якщо національні суди визнали, що мали місце певні процесуальні порушення у провадженні щодо винесення рішення про тримання під вартою, проте визнали тримання під вартою правомірним («Еркало проти Нідерландів» (Erkalo v. the Netherlands), §§ 55-56). Таким чином, навіть недоліки в рішенні про тримання під вартою не обов`язково тягнуть за собою незаконність відповідного періоду тримання під вартою за змістом частини 1 статті 5 («Єчус проти Литви» (Jeиius v. Lithuania), § 68; «Бенхем проти Сполученого Королівства» (Benham v. the United Kingdom), §§ 42-47).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Комар та ін. проти України» від 22.06.2023, констатовано, що тримання під вартою не повинно бути тривалим, інакше це може становити порушення п. 3 ст. 5 Конвенції.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 стосується фізичної свободи людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі. ЇЇ положення не стосуються звичайних обмежень свободи пересування, які регулюються статтею 2 Протоколу № 4 («Де Томмазо проти Італії (De Tommaso v. Italy [GC]), § 80; «Крянге проти Румунії» (Creangг v. Romania [GC]), § 92; «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), § 58).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Встановлено, що у провадженні СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002713 від 07.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Встановлено, що 10 травня 2023 року, солдат ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись раптово виниклим єдиним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, прибули до хостелу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, де знаходячись у кімнаті, візуально переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заволоділи мобільним телефоном марки Xiaomi Redmi 9, синього кольору та банківською карткою № НОМЕР_2 , які належать останньому, в результаті чого заволоділи його грошовими коштами, які перебували на банківській картці, та отримали доступ до персональних даних, зокрема, фінансового телефону та пін коду до банківської картки.

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 використовуючи банківську картку і телефон потерпілого, придбали товари, а саме мобільні телефони Iphone 14 Pro Max 1tB Space Black, вартістю 79 998 грн. - у кількості 2 шт, загальною вартістю 159 996 грн. Ювелірні вироби з жовтого металу; та безготівкових перерахувань на рахунок іншого банку із використанням вищевказаної банківської платіжної картки та мобільного телефону.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України. Розмір матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому, становить 645 692 грн.

15.05.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Обґрунтованість підозри доведена та підтверджується зібраними матеріалами, які містяться у клопотанні. Оцінка обґрунтованості підозри неодноразово надана в ухвалах слідчих судді, як про обрання запобіжного заходу, так і надання дозволу на затримання ОСОБА_4 .

Ураховуючи викладене, приходжу до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, є обґрунтованою і підтверджується зібраними слідством матеріалами.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 від 15.05.2023, було застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, покладено процесуальні обов`язки, зокрема, з`являтись за кожним викликом до слідчого, прокурора та суду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 порушив вищевказаний запобіжний захід, а отже до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. Так, ОСОБА_4 після обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, порушив цей запобіжний захід, не перебував за місцем проживання та почав переховуватись від органу досудового розслідування.

Тривалий час встановити місце перебування ОСОБА_4 не видавалось можливим.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

15.02.2024 року ОСОБА_4 було затримано та доставлено до слідчого судді для обрання запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу враховую наступне.

Так, тримання під вартою - винятковий запобіжний захід, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

З матеріалів клопотання убачається, що підозрюваний дійсно переховувався від органу досудового розслідування, оскільки сторона обвинувачення не могла встановити його місце знаходження.

Твердження підозрюваного, що він не переховувався та перебував на лікуванні в медичному закладі, слідчим суддею не приймається, оскільки підозрюваний тривалий час не виходив на зв`язок, не повідомляв слідчому в якому саме закладі він перебуває, та скільки часу. За відомими місцями проживання та місцем відбуття домашнього арешту, підозрюваного тривалий час не було, що підтверджено працівниками оперативного підрозділу. Наведені обставини у сукупності вказують, що ОСОБА_4 своїми діями підтвердив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене, з огляду на особу підозрюваного, обґрунтованість підозри, доведеність ризику, наявність судимості, вважаю необхідним застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

Оскільки ОСОБА_4 спричинив шкоду потерпілому на загальну суму 645 692 грн., придбавав коштовні речі, мобільні телефони, вироби із золота та ін., тобто він мав у розпорядженні значні суми грошових коштів, вважаю доцільним визначити йому максимальний розмір застави для тяжкого злочину, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, 00 коп.

З вищенаведених підстав, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, 00 коп.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

1) з`являтись за кожним викликом до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися із фактичного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати слідчому паспорт для виїзду за кордон.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення покладених на нього обов`язків, сума внесеної застави може бути звернута у дохід Держави.

Строк дії ухвали встановити до 19 лютого 2024 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1