Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8693/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

14 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12.10.2023, якою у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність ГУ НП в Житомирській області відмовлено,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність начальника ГУНП в Житомирській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги його заяви. Вважає, що слідчий суддя незаконно відмовив у задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого РУП ГУНП у Житомирській області, зазначивши про не виконання ним вимог ст.220 КПК України, оскільки ним подано скаргу до закінчення терміну оскарження, наголошує, що суддя порушив його право у строк не більше трьох днів отримати процесуальне рішення слідчого щодо проведення слідчих дій.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи скаржника ОСОБА_6 в підтримку своїх апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що відкрите апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Так, частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначено та регламентовано Главою 31 КПК України.

Так, згідно з ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Нормами ст.309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування.

Згідно до ч.3 ст.309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно ст.309 КПК України ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність начальника ГУ НП в Житомирській області, не входить до переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_6 подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, що відповідно до ч.4 ст.399 КПК України, є підставою для закриття відкритого апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст.9 ч.6, 399 ч.4, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12.10.2023, якою у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність ГУ НП в Житомирській області відмовлено, закрити з підстав подання апеляційної скарги на рішення, яке не підлягає оскарженню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена учасниками судового розгляду справи до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :