Справа № 162/323/21 Провадження №11-кп/802/93/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000093 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Люб`язь Любешівського району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, непрацюючий, з вищою освітою, неодружений, раніше не судимий:

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Також вироком суду ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України та на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 5 000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 10 000 (десять тисяч) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_12 - залишено без розгляду.

Вироком вирішено питання речових доказів.

ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 27.03.2021 близько 16 год. 40 хв., перебуваючи у приміщенні готелю, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно правою рукою схопив потерпілу ОСОБА_11 за шию, та вдарив головою об скло вікна, внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми правої тім`яної-скронево-потиличної ділянки волосистої частини голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 20 від 02.04.2021 по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 27.03.2021 біля 16 год. 20 хв., знаходячись на території готелю, належному суб`єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи нікчемний привід, всупереч правилам та нормам поведінки в суспільстві, виражаючи своє зневажливе ставлення до елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, безпричинно, відкрито, будучи агресивно налаштованим, шляхом нанесення ударів ногами та кулаками рук по вхідних дверях, потрапив у середину кафе вищевказаного готелю, де протягом тривалого часу, вперто не бажаючи реагувати на зауваження з боку присутніх осіб, продовжуючи свої хуліганські дії, чіплявся до персоналу, шарпав їх за верхній одяг, ображав нецензурними словами, кричав, самовільно переміщався по кімнатах готелю, шляхом нанесення ударів кулаками рук пошкоджував майно, чим тимчасово припинив нормальну діяльність вищевказаного закладу.

На думку місцевого суду, обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає виро суду незаконним. Посилається на те, що висновок суду про виправдання ОСОБА_9 за ч.1 ст.296 КК України не відповідають фактичним обставинам справи та доказам, досліджених під час судового розгляду. Вказує, що суд не надав належної оцінки показанням потерпілої та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були безпосередніми свідками хуліганських дій обвинуваченого. Також зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілих - адвокат ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, оскільки його постановлено з істотним порушенням кримінального процесуального закону, допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на те, що усі допитані свідки вказали, що ОСОБА_9 вчиняв дії, які притаманні такому кримінальному правопорушенню як хуліганство. Просить вирок суду скасувати та обрати більш суворе покарання, при цьому повністю задовольнити цивільні позови.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, прокурора, який апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілих підтримував та просив скасувати вирок суду і ухвалити новий, представника потерпілих, який свою та апеляційну скаргу прокурора підтримував також просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 подали письмову заяву, в якій не заперечують про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за ч.1 ст.125 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України 27 березня 2021 року.

Таким чином, на час розгляду справи апеляційним судом і з моменту вчинення ОСОБА_9 вказаного кримінального правопорушення минуло понад два роки, перебіг строків давності не зупинявся та не переривався.

З огляду на викладені обставини, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, у даному кримінальному провадженні апеляційним судом встановлені обставини, передбачені ст.284 КПК України.

Згідно з вимогами ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_9 підлягає закриттю на нереабілітуючих підставах, потерпіла ОСОБА_11 має право звернутися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Отже, з урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування вироку Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2022 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та в цій частині закрити кримінальне провадження, залишивши цивільний позов ОСОБА_11 без розгляду.

Такий підхід до вказаного питання узгоджується із раніше висловленою позицією касаційного суду, зазначену в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Також, у вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місці в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність у них відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.

Проте, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_9 вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що у справі відсутні будь-які докази про те, що комплекс «Гол», внаслідок дій обвинуваченого частково припинив свою діяльність.

В основу такого свого рішення місцевий суд поклав показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 ..

Також місцевий суд встановив, що на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд встановив відсутність у діях обвинуваченого об`єктивної сторони хуліганства, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю.

Проте такі висновки суду є передчасними, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є суперечливими та зробленими без урахування всіх обставин даного кримінального провадження.

Так, будучи допитаним судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 зазначав, що 27.03.2021 після обідню пору до нього зателефонував його батько та повідомив, що до нього дзвонила теща ОСОБА_12 та повідомила, що він себе агресивно поводив, вчиняв безлад в готелі «Гол» вночі цього дня. Таких дій насправді він не вчиняв, тому після цього дзвінка вирішив поїхати на місце та розібратись, спитати, чому про нього говорять неправду.

Також в оскаржуваному вироку місцевий суд виклав показання ОСОБА_11 про те, що вона працює директором у готельному комплексі «Гол», власником якого є ОСОБА_12 27.03.2021 близько 16 години вона з ОСОБА_14 перебували в кафе біля вікна та помітили, що до їх закладу під`їхав ОСОБА_9 та вийшов з автомобіля в надто збудженому стані та попрямував до вхідних дверей закладу. Вони швидко закрили ці двері, він попрямував до інших, які вони також встигли зачинити. ОСОБА_9 почав бити по дверях, тому ОСОБА_14 їх відкрила, щоб він їх не розбив. Зайшовши в приміщення готельного комплексу, ОСОБА_9 дуже швидко побіг по сходах до готельних номерів та ображав її. На сходовій клітці ОСОБА_9 схопив правою рукою її за горло і один раз вдарив головою об вікно, ображаючи її різними нецензурними словами, звинувачуючи, навіщо вона зателефонувала його батькам та повідомила про ситуацію, яка була вночі у цьому готелі. Хоч вона цього насправді не робила. В подальшому, як вона спустилась до бару, ОСОБА_9 повернувся та знову почав її та ОСОБА_14 ображати, безпідставно звинувачуючи. При цьому були присутні всі працівники. В подальшому ОСОБА_9 бив кулаком по столу, поводив себе неадекватно, було видно, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Хтось викликав поліцію. Після цього, може за хвилин 5, приїхала поліція, яка викликала швидку допомогу, бо їй та ОСОБА_14 було погано, а остання навіть втратила свідомість. Медичні працівники надавали їм допомогу, міряли та збивали артеріальний тиск, вкололи укол. Після цих всіх подій вона боялась за своє здоров`я та життя, довго не могла прийти в себе, зверталась до невропатолога та психіатра. Додатково зазначила, що ОСОБА_9 у готельному комплексі нічого не пошкодив, перебував там всього десь 30 хв, може й менше. Як ОСОБА_9 тримав її за горло бачили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Цивільний позов підтримує в повному обсязі, мотивуючи його тим, що їй прийшлось їздити в смт Маневичі, довгий час переживати, перебувати в стресовому стані, звертатись за допомогою до інших людей, щоб супроводжували її на роботу та з роботи. Просила обрати покарання ОСОБА_9 на розсуд суду.

Разом з тим, прослуховуванням звукозапису судового засідання 27 вересня 2021 року встановлено, що ОСОБА_11 даючи показання зазначала, що під час конфлікту стояв гурт, продавці з магазину, який знаходиться на першому поверсі, піднялись на гору, заклад закрили.

А на запитання захисника ОСОБА_11 відповіла, що внаслідок дій обвинуваченого закрився магазин, можливо хтось хотів заселитись в готель, однак двері були закриті. Також зазначила, що через поведінку обвинуваченого весь персонал закладу припинив роботу, в тому числі повари.

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що вона працювала офіціантом в готелі «Гол». Дату вже точно не пам`ятає, десь в 2021 році, в пізній час, ОСОБА_9 , перебував в готелі, в компанії дуже шумно себе поводив. Вона проснулась від того, що були якісь крики. Обвинувачений погрожував консьєрж ОСОБА_11 , що спустить її зі сходів. Вранці, в інший день, після обіду ОСОБА_9 зайшов до них в бар, був в агресивному стані. Двері були зачинені, він досить сильно гримав в них, тому їх відкрили. Він почав нецензурно висловлюватись, кричати на ОСОБА_11 і на ОСОБА_14 , погрожував їм. Схопив ОСОБА_11 на сходах за горло і головою вдарив у вікно, це вона бачила особисто. Його розборонила ОСОБА_14 . Потім в барі ОСОБА_9 почав кричати, погрожувати ОСОБА_11 . На крики прийшли продавці. Відвідувачів не було. Потім забрала ОСОБА_9 його мама. Приїхала поліція, давали їм свідчення. ОСОБА_14 стало погано, вона втратила свідомість, і їй викликали швидку допомогу. Скаржились на стан здоров`я ОСОБА_11 і ОСОБА_14 . Сам конфлікт з участю ОСОБА_9 тривав десь 20-30 хв. Про пошкодження ОСОБА_9 будь-якого майна у закладі їй не відомо. Чи були мешканці в готелі, вона точно не знає. Після конфлікту вони обслуговували відвідувачів готелю.

Прослуховуванням звукозапису судового засідання 20 жовтня 2021 року убачається, що свідок ОСОБА_15 на запитання представника потерпілих ОСОБА_7 відповіла, що в період часу коли ОСОБА_9 перебував в закладі (20-25 хв.), персонал закладу в цей період надавати послуги мешканцям готелю, а також відвідувачам надавати не міг, заклад був закритий 3-4 години, оскільки працівники надавали свідчення працівникам поліції.

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що вона працює в комплексі «Гол», технічним працівником. 27 березня 2021 року вона перебувала з ОСОБА_11 та іншими працівниками в приміщенні комплексу «Гол». Побачили, що приїхав ОСОБА_9 , тому вона закрила двері. Він почав стукати в двері, тому, щоб він їх не пошкодив, вона відкрила двері. Коли ОСОБА_9 зайшов, почав звинувачувати ОСОБА_11 нецензурними словами та спитав чому вона подзвонила до його батьків. Вона відповіла, що не дзвонила. Він почав на неї кричати і схватив її за горло та вдарив у вікно. Це вона безпосередньо бачила. Потім конфлікт відбувався у барі. ОСОБА_9 кричав на ОСОБА_11 , стукав кулаком по столу в присутності інших працівників. Всього конфлікт тривав, може, годину. В її адресу та в адресу інших працівників ОСОБА_9 не висловлювався, тільки мав претензії до ОСОБА_11 . Прийшла його мама та забрала ОСОБА_9 . Майна у закладі він не пошкодив. Пізніше приїхали працівники поліції. Після цього їй стало погано, вона на кухні втратила свідомість. Приїхала швидка допомога та надали їй та ОСОБА_11 медичну допомогу. Чи припинив заклад роботу їй не відомо.

Прослуховуванням звукозапису судового засідання 20 жовтня 2021 року встановлено, що на запитання представника потерпілих ОСОБА_7 свідок ОСОБА_14 відповіла, що вона втратила свідомість у зв`язку з діями обвинуваченого. Також зазначила, що в неї є підстави боятись обвинуваченого ОСОБА_9 .

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що вона працює в комплексі «Гол», продавцем. Дати не пам`ятає, в березні 2021 року вона прийшла на роботу та дізналась від колег про нічний інцидент з участю ОСОБА_9 . У подальшому вдень вона почула стукіт, тому вона вийшла та побачила ОСОБА_9 , який говорив по телефону, комусь казав, щоб той приїжджав. Потім стукав кулаком по столі, не реагував на зауваження, кричав до ОСОБА_11 , остання плакала. Чи кричав до інших осіб, вона не пам`ятає. Чи завдавав він комусь тілесні ушкодження, вона не бачила. За верхній одяг не шарпав нікого. Майна не пошкодив. Нецензурної лайки від ОСОБА_9 не пам`ятає. Його забрала мама. Приїхала поліція і швидка допомога. Припускає, що діями ОСОБА_9 відбулась зупинка роботи закладу. Під час конфлікту відвідувачів не було. Конфлікт тривав приблизно хвилин 10.

Прослуховуванням звукозапису судового засідання 20 жовтня 2021 року встановлено, що на запитання представника потерпілих ОСОБА_7 свідок ОСОБА_16 відповіла, що персонал не міг здійснювати свою роботу, оскільки на верху були крики, плачі, тому люди туди не заходили. Також зазначила, що у зв`язку з діями ОСОБА_9 заклад фактично припинив свою роботу.

Показання свідків повністю підтвердив і свідок ОСОБА_20 , який під час судового розгляду вказав, що у складі екіпажу швидкої допомоги виїжджав у комплекс «Гол». Там двоє жінок скаржились на стан здоров`я. Їм було поставлено попередній діагноз «гостра реакція на стрес». При цьому вони повідомили, що це сталось в результаті інциденту з відвідувачем.

Такі обставини повністю підтверджуються і документально (т.1 а.к.п.178-180).

Показання зазначених осіб, які були безпосередніми очевидцями події 27 березня 2021 року, є послідовними та логічними і узгоджуються між собою.

Таким чином, з показань вказаних свідків, даних ними під час судового розгляду, убачається, що внаслідок діянь ОСОБА_9 було порушено громадський порядок та зупинено на певний час роботу комплексу «Гол».

Проте, суд першої інстанції, не навів такі показання свідків в мотивувальній частині вироку, не в повній мірі взяв до уваги такі досліджені судом докази: заяву ОСОБА_12 (т.1 а.к.п.172), карти виїзду швидкої медичної допомоги та відповідь (т.1 а.к.п.178-180), не оцінив сукупність показань вищевказаних свідків та доказів у справі, в результаті чого прийшов до передчасного висновку про те, що комплекс «Гол» не припиняв своєї нормальної роботи, і як наслідок відсутності в діях ОСОБА_9 об`єктивної та суб`єктивної сторони хуліганства.

Апеляційний суд вважає за необхідне відмітити, що згідно роз`яснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи. Підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Так, частиною 1 статті 296 КК передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Об`єктивна сторона хуліганства характеризується вчиненням винною особою такого діяння, яке грубо порушує громадський порядок, тобто встановлені правила поведінки, у тому числі і в громадських місцях. При цьому діянню, що вчиняється особою, обов`язково притаманні або особлива зухвалість, або винятковий цинізм.

Суб`єктивну сторону хуліганства становлять умисна форма вини та мотив явної неповаги до суспільства, якому властива очевидна зневага до існуючих норм і правил поведінки у суспільному житті, протиставлення себе іншим членам суспільства тощо.

Кваліфікованими видами хуліганства є його вчинення: 1) групою осіб (ч.2 ст.296 КК), 2) особою, раніше судимою за хуліганство, 3) пов`язане з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, 4) із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК).

Для надання правильної правової оцінки діянням особи в кожному випадку необхідно з`ясовувати чи посягнула ця особа на правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, чи були ці діяння безсумнівно хуліганськими, як для винного, так і для оточуючих, чи мало діяння характер грубого порушення громадського порядку.

Також необхідно звертати увагу і на обставини вчинення хуліганства, зокрема, обстановку, місце та час його вчинення, кількість присутніх при цьому інших осіб, поведінку винного під час хуліганських дій.

Апеляційний суд звертає увагу, що про вчинення ОСОБА_9 саме хуліганських дій свідчить, зокрема незначний привід для конфлікту, а саме те, що ОСОБА_11 зателефонувала його батькам та повідомила про ситуацію, яка була вночі у цьому готелі. Саме через ці дії ОСОБА_9 персонал закладу тимчасово припинив свою роботу, до закладу приїхали працівники поліції та швидка допомога. Тобто дії ОСОБА_9 мали безпосередній вплив на роботу закладу, а саме тимчасово зупинили нормальну діяльність комплексу «Гол».

Якщо грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, було вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства в робочий час закладу, то такі діяння можуть кваліфікуватися як хуліганство. Формальна відсутність відвідувачів в момент конфлікту не може братися за основу під час кваліфікації дій як хуліганства. Склад цього кримінального правопорушення може мати місце й тоді, коли у закладі відсутні відвідувачі, а заклад припинив здійснювати свою діяльність.

Суд апеляційної інстанції вважає, що показання наведених вище свідків дозволяють зробити висновок, що у діях ОСОБА_9 є склад кримінально-караного хуліганства, адже вони грубо порушували громадський порядок, були поєднані із особливою зухвалістю, вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства. Такі висновки зумовлені тим, що дії ОСОБА_9 мали безпосередній вплив на роботу закладу, вчинялися у присутності великої кількості персоналу закладу, порушення громадського порядку мало тривалий характер, адже конфлікт розпочався на поверсі не знаходився готель, і мав активне продовження вже у приміщенні бару. Конфлікт прогресував саме через активні дії ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України істотним порушення вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а саме, місцевим судом не надано належної оцінки свідкам, що тягне за собою безумовне скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 та не можуть бути усунуті апеляційним судом.

Отже, підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вищенаведена сукупність порушень вимог кримінального процесуального законодавства є істотною, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог сторони обвинувачення та представника потерпілих, що обумовлює часткове задоволення поданих апеляційних скарг і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України - задовольнити.

Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 в частині визнання його винним та засудження за ч.1 ст.125 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження в цій частині - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_11 - залишити без розгляду.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: