Провадження № 1-кп/201/1044/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000458 від 07.10.2023 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має базову середню освіту, не одружений, утриманців не має, не працює, є студентом 2-го курсу Фахового коледжу зварювання та електроніки ім. Патона, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новотаромське (Орджонікідзе) Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має базову середню освіту, не одружений, утриманців не має, не працює, є студентом 2-го курсу Фахового коледжу зварювання та електроніки ім. Патона, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_6

законний представник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним відносно ОСОБА_3

05.10.2023 приблизно о 21 год. 30 хв ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля будинку АДРЕСА_3 , неподалік від головного входу до гуртожиток, вступили у конфлікт з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_6 , у них виник умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, групою осіб.

Далі, перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, групою осіб, без попередньої змови між собою, намагаючись штовхнути потерпілого ОСОБА_6 , стоячи навпроти ОСОБА_6 , штовхаючи його лівою та правою рукою в область лівого та правого плеча ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 впав на землю та ОСОБА_3 сів зверху потерпілого, який лежав на спині обличчям доверху та наніс потерпілому кулаком правої руки два удари в область лівого ока потерпілого, кулаком правої руки три удари в щелепу, один удар в шию, один удар в ліву брову, два удари в ліве вухо, при цьому ОСОБА_4 реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілому, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, групою осіб з ОСОБА_3 без попередньої змови між собою, перебуваючи збоку потерпілого ОСОБА_6 в сидячому положенні ОСОБА_4 наніс три удари лівою рукою зжатою в кулак в область правого вуха потерпілого та два удари лівою рукою зжатою в кулак в тім`я лівої та правої частини голови.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: численних внутрішньо-шкірних крововиливів у кількості не менше 17-ти в лобній області по центру та ліворуч, в передвушній області ліворуч, в тім`яно-скроневій області ліворуч, в завушній області ліворуч в тім`яно-потиличній області праворуч та ліворуч, в тім`яній області по центру, в тім`яно-скроневій області праворуч, по правій бічній поверхні шиї у верхній, середній ти нижній третинах, по передній поверхні шиї по центру у середній та нижній третинах, в надключичній області ліворуч; трьох синців на верхній та нижній повіках правого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч, по передній та задній поверхням лівої вушної раковини на всьому протязі, на спинці носа по центру; субкон`юнктивального крововиливу в проекції зовнішнього кута правого ока; трьох саден в проекції внутрішнього кута правої брови, в тім`яній області по центру, в скроневій області праворуч на волосистій частині голови; двох крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи по центру, на червоній каймі нижньої губи праворуч з переходом на слизову оболонку відповідно; шести саден по задній поверхні правого передпліччя у нижній третині в надлопатковій області ліворуч, по задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, по задньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглоба, внутрішньо-шкірного крововиливу з садном на його тлі по задній поверхні правого плечового суглобу, які за своїм характером, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненого групою осіб без попередньої змови між собою, кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним відносно ОСОБА_4

05.10.2023 приблизно о 21 год. 30 хв ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля будинку АДРЕСА_3 , неподалік від головного входу до гуртожиток, вступили у конфлікт з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_6 , у них виник умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, групою осіб.

Далі, перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, групою осіб, без попередньої змови між собою, намагаючись штовхнути потерпілого ОСОБА_6 , стоячи навпроти ОСОБА_6 , штовхаючи його лівою та правою рукою в область лівого та правого плеча ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 впав на землю та ОСОБА_3 сів зверху потерпілого, який лежав на спині обличчям доверху та наніс потерпілому кулаком правої руки два удари в область лівого ока потерпілого, кулаком правої руки три удари в щелепу, один удар в шию, один удар в ліву брову, два удари в ліве вухо, при цьому ОСОБА_4 реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілому, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, групою осіб з ОСОБА_3 без попередньої змови між собою, перебуваючи збоку потерпілого ОСОБА_6 в сидячому положенні ОСОБА_4 наніс три удари лівою рукою зжатою в кулак в область правого вуха потерпілого та два удари лівою рукою зжатою в кулак в тім`я лівої та правої частини голови.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: численних внутрішньо-шкірних крововиливів у кількості не менше 17-ти в лобній області по центру та ліворуч, в передвушній області ліворуч, в тім`яно-скроневій області ліворуч, в завушній області ліворуч в тім`яно-потиличній області праворуч та ліворуч, в тім`яній області по центру, в тім`яно-скроневій області праворуч, по правій бічній поверхні шиї у верхній, середній ти нижній третинах, по передній поверхні шиї по центру у середній та нижній третинах, в надключичній області ліворуч; трьох синців на верхній та нижній повіках правого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч, по передній та задній поверхням лівої вушної раковини на всьому протязі, на спинці носа по центру; субкон`юнктивального крововиливу в проекції зовнішнього кута правого ока; трьох саден в проекції внутрішнього кута правої брови, в тім`яній області по центру, в скроневій області праворуч на волосистій частині голови; двох крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи по центру, на червоній каймі нижньої губи праворуч з переходом на слизову оболонку відповідно; шести саден по задній поверхні правого передпліччя у нижній третині в надлопатковій області ліворуч, по задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, по задньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглоба, внутрішньо-шкірного крововиливу з садном на його тлі по задній поверхні правого плечового суглобу, які за своїм характером, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненого групою осіб без попередньої змови між собою, кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України.

2.Позиція обвинувачених

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнали свою вину у вчиненні кримінального проступку повністю та підтвердили його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаялися у вчиненому, просили суд їх суворо не карати, вибачилися перед потерпілим.

3.Позиція потерпілого

ОСОБА_6 просив призначити покарання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вигляді штрафу.

4.Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачені, потерпілий і його законний представник не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченими своєї вини, а також те, що вони не оспорюють всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності їх позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинувачених, дослідив документи, які характеризують їх особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинувачених

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчиненні кримінальногопроступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненого групою осіб без попередньої змови між собою, кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були осудні у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, середіншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особистунедоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Суд не може прийняти щире каяття за обставину, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , виходячи з наступного.

За усталеною практикою Верховного Суду щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Каяття винного визначається певним психологічним станом особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 дійсно формально визнали свою вину у вчиненому, розповіли про обставини вчиненого, але це не свідчить про щирість їх каяття, оскільки вони не прагнули зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, не відшкодували та навіть не намагалися відшкодувати завдану шкоду, не висловили співчуття потерпілому.

Тому обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , також не встановлено.

Призначення покарання

Призначаючи покарання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, який, виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії кримінального проступку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого (потерпілому спричинені чисельні внутрішньо-шкірні крововиливи, синці та садна), даних про осіб обвинувачених, які мають базову середню освіту, не одружені, утриманців не мають, не працюють, є студентами 2-го курсу Фахового коледжу зварювання та електроніки ім. Патона, де позитивно характеризуються, постійного доходу не мають, раніше не судимі, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебувають, шкоду не відшкодували, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень є покарання у вигляді громадських робіт на мінімальний строк, визначений в ч. 2 ст. 56 КК України.

Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Саме на такій позиції ґрунтується рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15рп/2004 у справі №1-33/2004 року.

Призначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Призначаючи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для їх виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає їх особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не пред`явлений.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченим не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і вид призначеного покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні процесуальних витрат на проведення судово-медичних експертиз немає.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Цивільний позов не пред`явлений.

Запобіжний захід не застосовувався.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити засудженим, що відповідно до ч. 1 ст. 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 56 КК України громадські роботи відбуваються не більш як чотири години на день.

За ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1