Справа №487/8845/23
Провадження №1-кс/487/4887/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000090 від 05.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2023 слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні слідчий зазначає, що слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000090 від 05.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України .

01.12.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України. Також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового слідства та суду; впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення покарання за вчинення умисного, тяжкого злочину; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила про його задоволення. Зазначала, що підозра повністю підтверджується наданими та перевіреними матеріалами кримінального провадження, ризики передбачені п.п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України доведені.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, зазначав, про необґрунтованість підозри. Стверджував, що не відмовляється від проходження військової служби. Просив врахувати, що має на утриманні дитину інваліда, хвору матір, та сам має ряд захворювань, отриманих в наслідок проходження військової служби. Просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність слідчим та прокурором ризиків передбачених п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України. Просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що в проваджені Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000090 від 05.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України .

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Суворівський РТЦКтаСП) від 16.05.2023 ОСОБА_6 призвано на військову службу за мобілізацією, та направлено для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2023 № 144 солдата ОСОБА_6 який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення загальної мобілізації, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.06.2023 № 184 солдата ОСОБА_6 , виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_2 .

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.06.2023 № 179 солдата ОСОБА_6 з 28.06.2023 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця-оператора 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , шпк «матрос», ВОС 100868М/543, із одночасним присвоєнням військового звання «матрос».

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 16.05.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_2 станом на листопад 2023 року, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходиться у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а особовий склад військової частини НОМЕР_2 , зокрема матрос ОСОБА_6 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

У відповідності до ч. 2 ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних наслідків.

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до статті 128 Статуту рядовий (матрос) зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.11.2022 № 334 старший лейтенант ОСОБА_9 призначений на посаду командира 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , ВОС НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.12.2022 № 361 старшому лейтенанту ОСОБА_9 присвоєне чергове військове звання «капітан».

Отже, для матроса ОСОБА_6 , як для старшого стрільця-оператора 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 станом на листопад 2023 року прямим начальником був командир 2 роти морської піхоти капітан ОСОБА_9 , накази якого матрос ОСОБА_6 , як підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до капітана ОСОБА_9 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Матросу ОСОБА_6 достеменно було відомо про порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану і до часу вчинення непокори останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КК України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, матрос ОСОБА_6 у порушення наведених вимог законодавства, органом досудового слідства підозрюється у порушенні встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, бойовий наказ 05.11.2023 командира 2 роти морської піхоти роти капітана ОСОБА_9 на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_4 окремого батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 № 0211/20/дск від 02.11.2023 надано особовому складу роти у визначенні: «Вести наступальні дії в напрямку КРИНКИ ( НОМЕР_5 ), дорога ( НОМЕР_6 ), використовуючи результати вогневого ураження засобів старшого начальника та мінбатр батальйону розгромити противника та оволодіти рубежем перехрестя доріг (77065), вздовж польової дороги, стик доріг (77076). Основні зусилля зосередити на: скритному перегрупуванні, висуванні підрозділів і зайнятті вихідних районів та рубежів для форсування водної перешкоди та ведення наступальних дій».

Наказ капітана ОСОБА_9 у момент його видання був доведений особисто матросу ОСОБА_6 у формі бойового розпорядження та зачитаний вголос.

Наказ виданий у встановленому Законом порядку, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод матрос ОСОБА_6 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Проте, матрос ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , 05.11.2023 близько 11 години 00 хвилин (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ командира 2 роти морської піхоти капітана ОСОБА_9 на виконання бойового розпорядження від 02.11.2023 № 0211/20/дск, наданому у визначенні: «Вести наступальні дії в напрямку КРИНКИ ( НОМЕР_5 ), дорога (74089), використовуючи результати вогневого ураження засобів старшого начальника та мінбатр батальйону розгромити противника та оволодіти рубежем перехрестя доріг (77065), вздовж польової дороги, стик доріг (77076). Основні зусилля зосередити на: скритному перегрупуванні, висуванні підрозділів і зайнятті вихідних районів та рубежів для форсування водної перешкоди та ведення наступальних дій», до виконання, усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, прямо виразив небажання виконувати наказ командира, що супроводжувалось усною відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

01.12.2023 ОСОБА_10 органом досудового слідства повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, тобто непокора - відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_10 , а саме: протоколи допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , копії наказів командирів військових частин, службова документація.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_10 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Тому доводи сторони захисту про необгрунтованість підозри відносно ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 402 КК України, є безпідставними.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Санкцією ч. 4 ст. 402 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду. Крім того слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у відкритій відмові виконати наказ начальника, де суспільна небезпека діяння полягає в порушенні закріпленого у військових статутах порядку управління військами, встановленого з метою забезпечення їхньої постійної боєготовності та боєздатності, ускладненні нормального виконання військовими частинами та підрозділами покладених на них завдань.

Слідчий суддя також враховує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 останнім можливо вчинений в умовах воєнного стану в Україні.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу на свідків, оскільки ОСОБА_6 буде мати можливість особисто або через своїх колег, які є військовослужбовцями та інших свідків, яким відомі обставини зазначеного кримінального правопорушення, про яких слідству на цьому етапі не відомо, до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення, а також інших свідків, які дотепер не допитані, але підлягають допиту за обставинами кримінального провадження.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки за підозрюваним військовослужбовцем ОСОБА_6 закріплена зброя та боєприпаси які може використати, задля залякування свідків та/або в інших злочинних цілях. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та може вчинити інше кримінальне правопорушення у разі не встановлення відповідних процесуальних обмежень.

Крім того доведено наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час не проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій з метою отримання доказів вини ОСОБА_6 . Знаходячись на свободі ОСОБА_6 дізнавшись від органу досудового розслідування про здобуті в ході слідства докази на обґрунтованість його підозри та виявлені під час слідства обставини кримінального правопорушення, наявні у наданих йому додатках до клопотань про обрання запобіжного заходу, може вживати заходи до перешкоджання об`єктивності досудового розслідування.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання до десяти років .

Також слідчим суддею враховуються дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, те що останній є військовослужбовцем.

Відповідно до п.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства та повідомлення про підозру, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу.

Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на обставини кримінального провадження, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" строком до 01.02.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 11.12.2023 о 14.30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1