г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/5749/23
Номер провадження 1-кп/213/396/23
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2023 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому дистанційному підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000798, за звинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянин України, освіта професійно-технічна, не одружений, не працює, дітей не має, прож.: АДРЕСА_1 , в силу ст 89 КК України не судимий,

в скоєнні злочину за ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину за ст. 121 ч.2 КК України. Запобіжний захід обрано у вигляді тримання під вартою.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив про існування ризиків передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст 177 КПК України.

Обвинувачений не заперечував проти продовження строку запобіжного заході.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом.

Відповідно до ст. 177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про продовженні запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, особа обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, дітей не має, характеризується посередньо, доходів не має. Інкримінований злочин є тяжким, покарання передбачено від 7 років позбавлення волі.

Судом встановлені ризики за ст. 177 КПК України: - може переховуватися від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що останній міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працює, постійних джерел доходів не має, раніше не судимий, тому побоюючись його засудження до реального терміну покарання, може переховуватись від суду, що посилюється тим, що в країні війна.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та не дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Ризик вчинити нове кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що підозрюваний не працює, доходів не має, та може вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки хоча й вважається несудимим, але погашені судимості вказують на репутацію обвинуваченого, як на особу схильну до вчинення злочинів.

Ризик незаконно впливати на потерпілу підтверджується, тим, що підозрюваному інкримінується вчинення злочину пов`язаного із вчиненням насильства, що не виключає вплив на потерпілу, місце проживання якої знає обвинувачений, та знає її дані.

Стороною захисту не спростовано ризики вказані стороною обвинувачення, суду не надано доказів наявності тісних соціальних зв`язків, та характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, що б спростували вказані ризики чи зменшили ризики.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.

Суд зазначає, що на даний час, коли по справі не досліджені всі докази, та за існування вказаних ризиків, наявні аргументи тільки "проти" звільнення, тобто "за" продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний захід є необхідним за вказаних обставин.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.

Враховуючи вказане, суд вважає клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню, слід продовжити запобіжний захід тримання під вартою та не визначати альтернативний запобіжний захід, оскільки інкримінований злочин пов`язаний із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18.02.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту отримання копії.

Суддя ОСОБА_1