Справа № 161/8412/22 Провадження №11-кп/802/555/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смолигів, Луцького району, Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою пенсіонера, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25.05.2022 року, близько 17 год 00 хв, знаходячись на ґрунтовій дорозі поблизу с. Смолигів Луцького району Волинської області за географічними координатами 50°46'35.1"N - 24°56'57.3"E, діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході конфлікту, який виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_9 , умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку носа, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому носової ості верхньої щелепи з вираженим больовим синдромом, гематоми нижньої повіки лівого ока, рани в ділянці спинки носа дещо зліва, комплекс яких згідно висновку судово-медичного експерта за № 262 від 17.06.2022 за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для загоєння перелому носової ості верхньої щелепи необхідний час більше шести, але менше 21 доби.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись із таким вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Вважає, що стороною обвинувачення його винуватість не була доведена поза розумним сумнівом, тому суд прийшов до помилкового висновку про його винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Вказує, що судом першої інстанції недосліджені питання щодо обставин отримання травми потерпілим у той день. Зазначає, що стороною захисту ставилося питання про проведення додаткової експертизи для встановлення можливого отримання такого типу травми від удару потерпілим об кермо мотоблока, оскільки ОСОБА_7 будь яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не завдавав, однак таке клопотання було відхилено. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що висновок експерта №262 від 17.06.2022 року, протокол слідчого експеременту від 18.06.2022 року, протокол огляду місця події від 28.06.2022 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вищезазначений висновок експерта складений на основі копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 , а не її оригіналу. Протокол слідчого експеременту складений не на місці вчиненого кримінального правопорушення, без участі обвинуваченого, а також із значними суперечностями в часі вчинення кримінального проступку та обставиною, що існувала, а протокол огляду місця події було проведено на його земельній ділянці, без надання ним будь якого дозволу на проведення такої слідчої дії. Окрім того, звертає увагу суду, що покази малолітнього свідка ОСОБА_11 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні, є сумнівними з огляду на те, що останні надавались ним під впливом його батьків.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий виправдальний вирок.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисників, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Зазначив, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Суду дав показання про те, що 25.05.2022 рухаючись по своїй земельній ділянці із тачкою побачив, що на його паю стоїть невідомий трактор. Рухаючись далі, почув позаду себе звук мотору, обернувся та побачив, як на швидкості 30-35 км/год мотоблоком рухається потерпілий ОСОБА_9 прямо на нього, обвинуваченого. Залишивши тачку збоку, він вийшов на дорогу та почав зупиняти ОСОБА_9 однак зрозумівши, що останній не має наміру зупинятись і намагається на нього наїхати, все ж таки відійшов вбік. Потерпілий проїхав, при цьому у нього в причепі перебувала дитина малолітній син. Вже прийшовши до себе додому на подвір`я, він побачив швидку та поліцію. Зазначив, що був оглянутий працівниками поліції, які візуально не помітили на ньому будь яких слідів злочину. До участі у жодних слідчих діях запрошеним не був. Крім того, заперечив наявність неприязних відносин із потерпілим, ствердивши, що жодних конфліктів між ними не виникало.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції надав показання про те, що 25.05.2022 року о 17.00 год. засівав свою земельну ділянку, що знаходиться у с. Смолигів Луцького району Волинської області та їхав своїм мотоблоком, у якому знаходився малолітній син по стежці, що знаходиться у загальному користуванні. Межа земельної ділянки обвинуваченого межує із грунтовою дорогою загального користування та потерпілий ствердив, що міг одним колесом свого мотоблоку наїхати на його земельну ділянку. Вмить обвинувачений вибіг з лугу, належної йому земельної ділянки та вдарив його кулаком правої руки в ділянку переднісся та ока. В потерпілого потемніло в очах та він заглушив мотор мотоблока, вподальшому йому викликали швидку, привезли до лікарні, де зробили ренген та він проходив подальше лікування. Щодо тілесних ушкоджень, нанесених обвинуваченим вказав, що у нього виявили струс мозку, гематоми, а через деякий час з`явились болі у попереку, оскільки, він, потерпілий, протягом кількох років має зміщення дисків.

Показаннями малолітнього свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції в присутності законного представника ОСОБА_12 дав покази про те, що їхав з батьком мотоблоком, та перебував у причепі. Раптом вибіг сусід та вдарив батька кулаком та втік.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції надав показання про те, що у травні 2022 року приїхав допомагати потерпілому у засіванні урожаю. Рухаючись по стежці біля поля - він, свідок, їхав трактором, а потерпілий позаду нього мотоблоком, в якому знаходився його малолітній син, який сидів на мішках із зерном. Оскільки свідок рухався попереду, то не чув та не бачив конфлікту, який відбувся між потерпілим та обвинуваченим. Натомість, коли зупинився вже біля ділянки, та обернувся побачив потерпілого, в якого все обличчя було в крові. ОСОБА_9 повідомив, що його вдарив сусід за те, що він нібито їхав по його полю.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції надав покази про те, що був понятим при проведення слідчої дії слідчого експерименту, під час якого були присутні працівники поліції, потерпілий, його дружина та ще один понятий. Крім того, слідчий експеримент проводився біля будинку потерпілого та за наявності мотоблока. Потерпілий розповідав про усі обставини події.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції надала показання про те, що була запрошена працівниками поліції в якості понятої при проведенні слідчого експерименту. Вказана слідча дія була проведеною за участю потерпілого ( її зятя), який детально розповів подробиці конфлікту, який стався між ним та обвинуваченим. Крім того, зазначила, що бачила потерпілого одразу після конфлікту у нього було синє обличчя в області носа. Також, вона була свідком, як працівники поліції приїжджали до обвинуваченого додому.

Показаннями експерта ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердила висновок, складений нею в межах вказаного кримінального провадження та додатково показала, що такий був складений нею за результатами огляду та представленої потерпілим оригіналом виписки із медичної карти. Жодних інших медичних документів нею не використовувалось.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- витяг з ЄРДР № 0000161 від 26.05.2022 та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.05.2022, з яких вбачається, що досудове розслідування у даній справі розпочато за заявою ОСОБА_9 , який 25.05.2022 повідомив, що ОСОБА_7 приблизно о 17 годині того ж дня в с. Смолигів Луцького району Волинської області наніс йому один удар рукою в область обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у виді синців та саден;

- протокол огляду місця події від 28.06.2022, із доданою фототаблицею та безпосередньо переглянутим в судовому засіданні відеоносієм до вказаної слідчої дії, об`єктом огляду якого є грунтова дорога, що пролягає вздовж земельної ділянки, що знаходиться в с. Смолигів Луцького району Волинської області та на праві власності належить ОСОБА_15 .. Вазаним оглядом зафіксовано (зі слів потерпілого) місце нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 . Координати місця нанесення тілесних ушкоджень були встановлені за допомогою мобільного пристрою та додатку «Google maps»;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.06.2022 із фототаблицею та безпосередньо переглянутим в судовому засіданні відеоносієм до вказаної слідчої дії, за участю потерпілого ОСОБА_9 у присутності його представника адвоката ОСОБА_10 встановлено, що останній деталізував власні покази та розповів про обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень 25.05.2022. Такі його показання повністю відповідають показанням, даним ним в ході судового розгляду;

- висновок судово-медичної експертизи №262 від 17.06.2022, відповідно до якого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в вигляді струсу головного мозку , закритий перелом носової ості верхньої щелепи з вираженим больовим синдромом, гематома нижньої повіки лівого ока рана ( на момент огляду рубець) в ділянці спинки носа дещо зліва. Комплекс даних тілесних ушкоджень виник в результаті травмуючої дії тупого предмета та за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для загоєння перелому носової ості верхньої щелепи необхідний час більше шести, але менше 21 доби.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 25 травня 2022 року близько 17 год. 00 хв. на грунтовій дорозі поблизу с. Смолигів Луцького району Волинської області за географічними координатами 50°46'35.1"N - НОМЕР_1 , та вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_9 , оскільки вони суперечать дослідженим доказам у справі, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_7 і не були б враховані судом, у тому числі даних на підтвердження того, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження за інших обставин, у матеріалах провадження не міститься.

Не є такими, що узгоджуються з матеріалами провадження і твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він тілесних ушкоджень потерпілму ОСОБА_9 не наносив, оскільки дослідженні матеріали кримінального провадження у їх сукупності, вказують про протилежне.

Що стосується доводів обвинуваченого, що показання малолітнього свідка ОСОБА_11 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні, є сумнівними з огляду на те, що останні надавались ним під впливом його батьків, а тому не можуть бути належними та допустимими, на думку апеляційного суду є неспроможними, оскільки беручи до уваги вік свідка та обстановку, у якій опинилась малолітня дитина, вважати надані ним покази неправдивими чи такими, що надані з мотивів зацікавленості, немає підстав.

Окрім того, колегія суддів вважає, що завантаженість чи відсутність вантажу на причепі мотоблока не впливає на правильність висновків, щодо спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому при зазначених вище обставинах.

Твердження обвинуваченого про те, що протокол огляду місця події від 28.06.2022 року, є неналежним та недопустимим доказом, так як така слідча дія була проведена на його земельній ділянці, без надання ним будь якого дозволу на її проведення, та на визначення географічних координат земельної ділянки з допомогою мобільного пристрою дізнавача, що суперечить вимогам КПК України, є необґрунтованими, оскільки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вищевказаний протокол складений уповноваженою на це особою, на земельній ділянці, яка на праві власності належить ОСОБА_15 (тещі потерпілого) та перебуває у користуванні потерпілого, водночас вищевказаним протоколом зафіксовано місце вчиненого кримінального правопорушення, шляхом встановлення географічних координат, у спосіб передбачений КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що висновок експерта №262 від 17.06.2022 року, є неналежним та недопустимим доказом, з огляду на те, що складений на основі копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 , а не її оригіналу, є необґрунтованими, оскільки допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_16 , зазначила, що висновок складений нею на підставі оригіналу виписки із медичної карти стаціонарного хворого, яка була представлена самим підекспертним ОСОБА_9 , та яка була надана для огляду ним в ході судового розгляду кримінального провадження місцевим судом.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи обвинуваченого, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , як про це просить апелянт, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_7 , передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінального проступку.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), особи обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, є особою пенсійного віку, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений вини у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) не визнав, не розкаявся у вчиненому, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2023 року щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2023 року щодо нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді