ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1424/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 січня 2024 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 134200,00 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 січня 2024 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 134200,00 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, продовжують існувати та завершити судовий розгляд до спливу дії попередньої ухвали неможливо.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано того, що оскаржувана ухвала базується переважно на тяжкості обвинувачення, ризики заявлені прокурором в достатній мірі прокурором не обґрунтовані та їм можливо запобігти в інший засіб, ніж тримання під вартою та обвинувачений ОСОБА_6 має власне житло та місце реєстрації в м. Запоріжжі.

Зазначає, що обґрунтовуючи ризик ухилення від суду та слідства, прокурор не навела конкретної інформації, даних, прикладів про те, що ОСОБА_6 будь-коли ухилявся від суду та слідства у минулому, крім того, в умовах воєнного стану практично неможливо чоловіку покинути територію України та проблематично виїхати навіть за межі м. Запоріжжя, де всюди здійснюється перевірка на блокпостах.

Крім того вказує, що для того щоб ухилятися, необхідні значні матеріальні кошти, які у ОСОБА_6 відсутні.

Зазначає, що як вказує ОСОБА_6 , основну, ведучу роль в інкримінованому злочині грав ОСОБА_8 , а тому ризик ухилення від суду та слідства є припущенням сторони обвинувачення.

Вказує, що ризик впливу на свідків та потерпілих можливо забезпечити шляхом судової заборони спілкування зі свідками та потерпілими.

Також зазначає, що ризик скоєння нових злочинів спростовується тим, що ОСОБА_6 хоч і притягувався до кримінальної відповідальності, але немає розвиненої кримінальної біографії (має 2 реальні судимості), після звільнення в 2021 році зробив для себе висновки жити законослухняно, має зрілий вік - 38 років і більше не бажає ані скоювати злочини, ані знову проводити роки в ув`язненні та колонії.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 має житло у м. Запоріжжі, власником якого він є та у якому офіційно зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , що сам обвинувачений під час підготовчого судового засідання 24 листопада 2023 року просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт, зобов`язувався, перебуваючи на домашньому арешті виконувати всі вимоги КПК України, у тому числі з`являтися за першим викликом у судові засідання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що обвинувачений має двох дітей та місце проживання в м. Запоріжжя.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 двох епізодів кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Більш того, на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який наразі не зменшився, свідчить і відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором для нього від вчинення ним спроб переховуватися.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який наразі не зменшився свідчить те, що обвинуваченому ОСОБА_6 достовірно відоме місце проживання потерпілої, оскільки місцем вчинення інкримінованого злочину є місце проживання потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку із чим він може здійснювати на неї певний вплив, враховуючи її похилий вік, з метою зміни нею показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю строку покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце проживання, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, на спростовування доводів захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі у 2021 році зробив для себе висновки жити законослухняно, свідчить наявний в матеріалах провадження вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбуття покарання з випробуванням на іспитовим строк 1 рік (а.с. 61-63).

Щодо посилання сторони захисту на неможливість переховування обвинуваченого через те, що в умовах воєнного стану чоловікам заборонено покидати територію України, а також є проблематичним виїхати за межі м. Запоріжжя, то слід зазначити, що дійсно наразі на території України діє воєнний стан, разом з тим, у зв`язку із тимчасовою окупацією російською федерацією частини територій України, з метою відсічі російської збройної агресії в певних її регіонах простягається лінія зіткнення - умовна лінія на поверхні землі між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, на прилеглих територіях до якої ведуться бойові дії. Наявність таких контрольних пунктів в`їзду - виїзду не виключає обмеження чи унеможливлення контролю в моменти активних бойових дій на певних ділянках лінії зіткнення, що може бути використано обвинуваченим для його переховування.

Отже, дія воєнного стану на території України дійсно унеможливлює в певній мірі виїхати чоловікам за кордон, разом з тим, не виключається можливість переховування обвинуваченого на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться активні бойові дії.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 січня 2024 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 134200,00 грн., залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/10550/23