Провадження №1-кп/127/1056/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому в судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2023 за № 0000285, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Качанівка Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу № 74 від 03.09.2013 о/с начальник управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області ОСОБА_5 призначений на посаду помічника начальника установи (з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації) Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» (далі ДУ «Вінницька ВК (№86)»).

Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівники органів і установ виконання покарань відносяться до працівників правоохоронних органів.

Відповідно до посадової інструкції помічника начальника установи (з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації) ДУ «Вінницька ВК (№86)» затвердженої 31.05.2021, з якою ОСОБА_5 ознайомлений під особистий підпис, останній зобов`язаний: здійснювати пошук замовлень, вивчення та аналіз ринку; вивчати споживчий попит на продукцію (послуги) майстерні установи та організовує її збут; контролювати виконання виробничої програми майстерні та ведення бухгалтерського обліку; співпрацювати з керівниками структурних підрозділів та персоналом установи.

24.07.2023 до ОСОБА_5 з метою налагодження співпраці щодо надання послуг установою по виготовленню дерев`яних альтанок (бесідок) звернувся ФОП ОСОБА_6 .

24.07.2023 ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем своєї роботи, а саме за адресою: АДРЕСА_2 повідомив ОСОБА_6 про те, що виготовлення альтанок буде здійснюватися неофіційно без укладення відповідного договору з установою, при умові постачання останнім лісоматеріалів, та звернувся до ОСОБА_6 з проханням про надання йому неправомірної вигоди в сумі 2500 гривень за виготовлення однієї альтанки (бесідки), тобто попросив надати йому неправомірну вигоду за виготовлення восьми альтанок (бесідок), на загальну суму 20000 гривень.

У подальшому, 21.09.2023 приблизно о 10.35 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля входу до адміністративного приміщення ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)», під час зустрічі з ОСОБА_6 повідомив останньому про завершення робіт по виготовленню восьми альтанок (бесідок). 21.09.2023 приблизно о 10.39 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до адміністративного приміщення ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)», передав, а ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, отримав від ОСОБА_6 раніше обумовлену неправомірну вигоду в сумі 20000 гривень за виготовлення установою восьми альтанок (бесідок), без укладення відповідного договору та поза бухгалтерським обліком.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 31.01.2024 між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 (в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 ) з іншої.

Відповідно до обвинувального акта та наданої суду угоди про визнання винуватості дії ОСОБА_5 за вищевказаними фактами кваліфіковані за частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України (далі КК), тобто у проханні службовою особою надати їй неправомірну вигоду за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища.

Згідно з наданою суду угодою ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК, в обсязі згідно з обвинувальним актом. При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 368 КК у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік.

ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначивши визначене в ній покарання. При цьому зазначив, що угоду уклав добровільно, наслідки її затвердження та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди йому зрозумілі.

Будучи допитаним щодо обставин вчинення інкримінованого діяння, ОСОБА_5 суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, повідомив суду, що до нього звернувся ФОП ОСОБА_6 з приводу виготовлення альтанок засудженими, на що він погодився. Він порахував вартість виготовлення та повідомив ОСОБА_6 , що одна альтанка буде коштувати 2500 грн. При цьому згідно з домовленістю матеріали мав надати ОСОБА_6 , а він забезпечити виготовлення альтанок.

Всього було виготовлено вісім альтанок на загальну суму 20000 грн. При передачі коштів його затримали.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримав подану угоду та просив її затвердити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод регламентований статтями 486-475 глави 35 КПК.

Зокрема, частиною другою статті 469 КПК встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. При цьому пунктом 1 частини четвертої зазначеної статті регламентовано, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Зі змісту абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК випливає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною четвертою статті 474 КПК визначено перелік питань, які суд зобов`язаний з`ясувати у обвинуваченого перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

У ході судового розгляду кримінального провадження відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не розуміє приписів пунктів 1-4 частини четвертої статті 474 КПК, судом встановлено не було. Крім того, надана суду угода відповідає вимогам положень статті 472 та частині сьомої статті 474 КПК.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 розуміє, положення частини другої статті 473 КПК, відповідно до якої наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку; для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК; ОСОБА_5 також розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди; у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до положень статті 476 КПК прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку; ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 КК.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди та призначення обвинуваченому покарання, узгодженого сторонами, суд враховує таке.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 16.10.2018 (справа № 439/1344/17) звернув увагу, що за загальним правилом, у випадку наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на те, що інститут угод у кримінальному провадженні, як і інститут призначення покарання у тому числі з урахуванням його особливостей у випадку затвердження угоди (частина п`ята статті 65 КК) жодним чином (як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах) не кореспондуються з інститутом звільнення від кримінальної відповідальності, є взаємовиключними та потребують розмежування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_5 в судовому засіданні факту вчинення інкримінованого йому діяння не заперечував, повідомивши суду, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, надав суду чіткі й послідовні показання щодо обставин його вчинення, які повністю узгоджуються з відомостями, зазначеними в обвинувальному акті. Допит обвинуваченого здійснений у судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 КПК. Під час зазначеного допиту обвинувачений, як суд вже зазначив, надав чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Суд також враховує, що згідно з приписами статті 12 КК, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується позитивно, у вчиненому розкаявся.

Отже, застережень, які б перешкоджали затвердженню угоди, встановлені частиною сьомою статі 474 КПК, у підготовчому судовому засіданні встановлені не були. Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам кримінального закону щодо призначення кримінального покарання, визначені у статтях 50 і 65 КК, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги, що угода відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, обвинуваченому та його захиснику зрозумілі наслідки затвердження угоди, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 (в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 ) з іншої. При цьому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання, вид та міра якого була погоджена сторонами, тобто у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що частиною першою статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Тому, зважаючи на приписи абзацу третього пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК, згідно з якими у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що строк відбування кримінального покарання у виді штрафу слід рахувати саме з дня набрання вироком законної сили.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що ОСОБА_5 суд окрім основного покарання у виді штрафу призначив і додаткове покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах.

Відповідно до положень частини третьої статті 55 КК строк покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі або позбавлення волі на певний строк поширюється на весь час відбування основного покарання і на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 КК з дня набрання законної сили судовим рішенням.

З огляду на зазначені вище приписи суд вважає за доцільне зазначити, що строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах ОСОБА_5 необхідно рахувати також з дня набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Однак, згідно з наданою представником сторони обвинувачення ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Керуючись статтями 314, 369-371, 373-374, 475 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31.01.2024 між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 (в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 ) з іншої у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2023 за № 0000285.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.

Строк відбування призначеного покарання (основного та додаткового) рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- 40 купюр номіналом по 500 гривень, 2 купюри номіналом по 1000 гривень, 2 купюри номіналом по 200 гривень, які поміщені до сейф-пакету ДБР № S2000208 та передані на зберігання прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , - конфіскувати;

- мобільний телефон марки Samsung та мобільний телефон марки iPhone, які поміщені сейф-пакету ДБР № S2000207 та передані на зберігання до відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Вінницької області, - повернути власнику або іншому законному володільцю.

Арешт, накладений на зазначені речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: