1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6705/23 1-кп/335/733/2023
24 жовтня 2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянин України, який має середньо-спеціальну освіту, розлученого, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
24.12.2014 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 390 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. Приєднано часткове покарання призначене за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2012. Звільнений 31.12.2015 з Ізяславської ВК Хмельницької області по відбуттю покарання,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянину України, який має середню освіту, не одруженого, маючому на утриманні одну малолітню дитину, не маючого на утриманні осіб похилого віку, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
13.08.2020 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,
Відповідно до ухвали суду від 29.08.2023 кримінальне провадження було призначено до судового засідання та відносно обвинувачених продовжено строк тримання під вартою до 27.10.2023 кожному окремо.
Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених, на строк 60 діб кожному окремо.
В обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватись від суду у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення. Також обвинувачені можуть чинити тиск на потерпілого та свідків щоб їх схилити до неправдивих свідчень, а також вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК). Враховуючи наведене, прокурор вважає, що до обвинувачених не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не переставали існувати зазначені ризики.
В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання за викладених у ньому обставин.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що він не має претензій будь-якого характеру до обвинувачених, вказав на те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою не підлягає задоволенню. Додатково зазначив, що кримінальне провадження відносно нього було розглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя та ухвалено вирок, за яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі, тому після набрання зазначеним вироком законної сили він буде переведений з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до місця відбування покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав на те, що є всі підстави для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт за його місцем проживання. Додатково пояснив, що дійсно йому відомо місце проживання свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 вважала, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу її підзахисному не підлягає задоволенню. Вказала на те, що ОСОБА_5 не визнає свою вину в скоєнні зазначеного злочину. Тривалий час тримається під вартою, є раніше не судимим в силу закону, має визначене зареєстроване місце проживання, де може триматися під домашнім арештом. Просила врахувати думку потерпілого при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, а також те, що ОСОБА_5 має матір похилого віку, яка потребує його допомоги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Вказав, що раніше ним надавалося письмове клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, яке наразі є актуальним, за викладених в ньому обставин. Додатково просив врахувати, що ОСОБА_6 не є судимим в силу закону, вину в скоєнні кримінального правопорушення не визнає, тому за презумпції невинуватості заслуговує до себе відповідного ставлення. Вважав, що жодним чином не підтверджується наявність таких ризиків як здійснення обвинуваченим впливу на потерпілого чи свідків, що загалом дозволяє змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час. Додатково просив врахувати, що у його підзахисного склалися міцні соціальні зв`язки, зокрема у нього є мати пенсійного віку та малолітня дитина, яким він надає допомогу.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання його захисника та просив його задовольнити. Пояснив, що кримінальне провадження, за яким він обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на цей час не розглянуте, перебуває на розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя. Вказав на те, що після допиту потерпілого взагалі немає підстав для подальшого застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали провадження в межах, що стосуються вирішення питання про продовження запобіжного заходу, приходить до наступних висновків.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.
Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2023 щодо кожного з обвинувачених продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.10.2023. Зазначена ухвала суду була предметом апеляційного перегляду в межах питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 та була залишена без змін.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 186 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 років до 10 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 розлучений, малолітні та неповнолітні діти, або інші особи на його утриманні не перебувають, не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю. Відомості щодо його судимостей підлягають додатковому уточненню.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_6 є неодруженим, має одну малолітню дитину, не працевлаштований, інформації про постійне джерело його доходів не надано, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає з матір`ю, відомості щодо його судимостей підлягають уточненню, зокрема, при наявних відомостях щодо кримінального провадження, за яке було призначено покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України від 13.08.2020.
Так, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Окрім іншого, судом при продовженні запобіжного заходу 29.08.2023 враховував обставини вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме те, що особі, яка постраждала за обставинами обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України завдано численні тілесні ушкодження, але наразі, після допиту самого потерпілого, зазначені обставини підлягають додатковому доказуванню.
Щодо можливості впливу з боку обвинувачених на потерпілого, то з огляду на пояснення останнього, а саме те, що він наразі перебуває під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», де за особами здійснюється додатковий контроль з боку уповноважених осіб, тому об`єктивно обвинувачені позбавлені можливості напряму впливати на нього. Також, з пояснень потерпілого встановлено, що відносно нього Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено вирок і після набрання таким вироком законної сили останній підлягатиме направленю в місця відбування покарання у виді позбавлення волі, що також позбавить обвинувачених можливості впливати на нього.
При цьому, суд, враховує те, що свідки за даним кримінальним провадження не були допитані, тому не можна повністю відкинути можливості впливу обвинувачених на них.
За такого, вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існують з боку останніх ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Але за встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, строку перебування обвинувачених під вартою, здобутої додаткової інформації про їх стійкі соціальні зв`язки, позицію потерпілого, суд вважає, що зазначені ризики зменшилися, що може бути підставою для зміни найсуворішого запобіжного заходу, яким є тримання під вартою на інший запобіжний захід, зокрема домашній арешт. Так, враховуючи умови перебування обвинувачених під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, на думку суду, зберігається можливість забезпечення належної процесуальної поведінки з їх боку, нівелювання впливу на свідків та спроб вчинення інших кримінальних правопорушень.
Як зазначалося, то відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.п.1,3 ст.5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», п.п. 61, 62 питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст.177,178,183 КПК України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченими, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.
Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає можливим пристати на позицію сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, тобто в залі суду.
Керуючись ст. ст. 177-178, 181, 183, 194, 202, 205, 322, 331, 369-372 КПК України,
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити частково.
Клопотання захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу - задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на цілодобовий домашній арешт без застосуванням електронних засобів контролю.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на цілодобовий домашній арешт без застосуванням електронних засобів контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися цілодобово із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися цілодобово із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту визначити до 24 грудня 2023 року.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, як осіб, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в їхнє житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора у кримінальному провадженні.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 27.10.2023 та проголошено о 09.00 год.

Суддя: ОСОБА_1