Справа № 519/1935/23
У Х В А Л А

29.11.2023 м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000092, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2 КК України,

У С Т А Н О В И В:

До Южного міського суду Одеської області надійшов вищевказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , оскільки він складений з порушенням норм КПК, не викладені фактичні обставини, в ньому відсутній склад правопорушень, кваліфікація дій за ст.436-2 ч.2, 3 КК України, недуже коректне застосована ст.161 ч.1 КК України. Обвинувачений дане клопотання підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи обвинувальний таким, що відповідає вимогам ст.291 КПК України та відсутні підстави для його повернення прокурору.

Під час підготовчого судового засідання за обвинувальним актом підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України судом не встановлено.

З метою підготовки до судового розгляду, суд розглянув клопотання та вважає, що є достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акту прокурору суд виходить з того, що обвинувальний акт формально відповідає вимогам ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, відтак підстав для його повернення прокурору - немає.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з необґрунтованості посилання захисника обвинуваченого на невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України внаслідок неконкретності формулювання обвинувачення, оскільки з обвинувального акту вбачається, що в ньому зазначено фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та, в тому числі, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладено так, як прокурор вважає їх встановленими. Оцінка фактичних обставин кримінального правопорушення лежить поза межами компетенції суду в підготовчому судовому засіданні.

Також суд зазначає, що частина 3 ст.314 КПК України передбачає повноваження суду повернути обвинувальний акт прокурору на тій підставі, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Повернення обвинувального акту прокуророві у зв`язку із неповнотою або невірним формуванням реєстру матеріалів досудового розслідування процесуальним законом не передбачено.

З урахуванням викладеного суд вважає відсутніми підстави для повернення обвинувального акту прокурору та дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченого та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та просять застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Згідно зі ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Тому, продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді взяття під варту, не відпали, усі докази в судовому засіданні не перевірені й під страхом можливості застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому та ймовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому, відсутність постійного місце проживання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доцільним продовжити обраний до обвинуваченого запобіжний захід.

З огляду на вищевикладені обставини, у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого про застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту слід відмовити.

Керуючись ст.303, 314-317 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

По кримінальному провадженню №0000092, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2023 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2 КК України призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на 08 грудня 2023 року о 14.00 годині у приміщенні Южного міського суду Одеської області за участю прокурора, захисника, обвинуваченого, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28.01.2024 без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника, обвинуваченого про застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту відмовити.

У задоволенні клопотання захисника, обвинуваченого про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала підлягає оскарженню в частині обрання запобіжного заходу протягом п`яти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1