КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 16.08.2023 включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що хоч обвинувачені і є раніше не судимими, однак на даний час обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з державною зрадою, що в контексті повномасштабної збройної агресії проти України свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій. Крім того існує ризик переховування від суду, зважаючи на покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими.

Захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду клопотання суд повинен був дійти висновку про відсутність доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , однак безпідставно дійшов протилежного висновку, який ґрунтується не на доказах, а виключно на припущеннях, що наведені у клопотанні. Вказує, що в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази реальної можливості переховування ОСОБА_6 від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінальних правопорушень, в яких підозрюється. Звертає увагу, що в ухвалі не наведено конкретних фактичних даних неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Також зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має родину, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, які будуть стримувати його від переховування. Стверджує, що ухвала не містить реальних фактичних обставин, які б свідчили про вивчення судом можливості застосування інших запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою та невмотивованою. Вказує, що суд ігнорує подані ним чисельні клопотання щодо незаконності його перебування під вартою. Звертає увагу, що в ухвалі відсутнє посилання на письмове заперечення на клопотання про продовження строку тримання під вартою. Стверджує, що суд при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, не врахував чисельні процесуальні порушення під час досудового розслідування, зокрема порушення права на захист. Також зазначає, що в ухвалі відсутні посилання на докази, які б обґрунтовували наявність у обвинувачених стабільних зв`язків зі службами держави-агресора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 16.08.2023 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3