КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002331 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5218/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_1

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 20.06.2023 року близько 02 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , умисно заподіяв ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Так, 19.06.2023, у вечірній час доби, ОСОБА_7 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 знаходились за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 . Цього ж дня, близько 23 години 50 хвилин, за вказаною адресою, за місцем проживання, прийшов ОСОБА_6 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , які, зайшовши до квартири, пройшли до кухні, де почали проводити сумісне дозвілля, розпиваючи слабоалкогольні напої. В подальшому, між останніми виник словесний конфлікт з приводу мобільного телефону ОСОБА_11 . В той час, ОСОБА_6 , з метою його пошуку, пішов до кімнати ОСОБА_7 . Не знайшовши мобільний телефон, ОСОБА_6 вийшов до коридору квартири, де між останнім та ОСОБА_11 знову виник словесний конфлікт, в який втрутився ОСОБА_7 , який також вийшов до коридору квартири. Під час вказаного словесного конфлікту, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виникла штовханина, під час якої ОСОБА_7 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_6 та відчуваючи до нього раптово виниклу особисту неприязнь, вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження.

Так, безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 близько 02 години 30 хвилин, продовжуючи перебувати на коридорі квартири АДРЕСА_4 , під час спілкування з ОСОБА_6 , наніс останньому один удар правою рукою зігнутою в кулак в область лівого ока, після чого ОСОБА_6 впав на підлогу, в подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи, що своїми умисними діями, може спричинити ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, кулаками своїх обох рук, наніс не менше 5 ударів в область спини останнього та один удар правою ногою в область ребер з лівої сторони.

Відразу після чого, ОСОБА_7 , не надавши будь-якої допомоги потерпілому, з місця вчинення злочину пішов, а ОСОБА_6 було госпіталізовано до лікарні.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження:

А) закрита травма грудної клітини - забій-розрив лівої легені з явищами лівобічного пневмотораксу та підшкірної емфіземи;

Б) закрита травма живота - розрив селезінки по медіальній поверхні з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині близько 800 мл крові) з послідуючим її оперативним видаленням (спленектомія);

В) садна поперекової ділянки.

Садна поперекової ділянки, а також закрита травма грудної клітини - забій-розрив лівої легені з явищами лівобічного пневмотораксу та підшкірної емфіземи, мають ознаки легкого тілесного ушкодження, в тому числі, яке спричиняє короткочасний розлад здоров`я.

Комплекс ушкоджень, описаний в п. Б), має ознаки тяжкого ступеню тяжкості тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 , вважаючи вирок суду незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак, ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

ч. 4 ст. 349 КПК України передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

При цьому повне визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Зокрема, зазначає, що судом не з`ясовано всіх обставин вчинення злочину, викладених в обвинувальному акті, так як обвинувачений відмовився від надання показань в суді, обставини щодо часу, місця, способу скоєння кримінального правопорушення, мотиву та мети, форми вини, тощо, як того вимагає кримінальний процесуальний закон, судом не з`ясовувались.

Крім того, приймаючи рішення про здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без допиту обвинуваченого, суд не з`ясував, чи правильно ОСОБА_7 розуміє зміст фактичних обставин, не впевнився у добровільності його позиції та не роз`яснив обвинуваченому відсутність права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, є передчасним.

Таким чином, вважає, що місцевий суд допустив невиправдане спрощення та не зазначив обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, мають бути встановленні у рішенні суду.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 прокурором не заперечуються, як не оспорювалися вони і учасниками судового провадження в суді першої інстанції і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції не дотримався в повній мірі вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме допустив неправильне спрощення та не встановив обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, зокрема не допитав обвинуваченого, що є обов`язковим навіть при розгляді кримінального провадження у спрощеному порядку, то слід зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, з наведеної норми закону слідує, що суд вправі, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тобто розглянути справу у скороченому порядку. При цьому, суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, переконатися у добровільності їх позиції та роз`яснити цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Як установлено із журналу судового засідання від 15.08.2023 року та звукозапису ходу судового розгляду в суді першої інстанції, було визначено скорочений порядок розгляду справи з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

З цього ж звукозапису вбачається, що суд першої інстанції детально роз`яснив обвинуваченому наслідки такого порядку дослідження доказів та переконався у правильності його розуміння ним. Також суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє обсяг пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує ні фактичні обставини провадження, ні кваліфікацію його дій.

З такими обставинами погодилися і учасники судового провадження, в тому числі і прокурор, який не заперечував проти скороченого порядку розгляду справи та на допиті обвинуваченого в суді першої інстанції не наполягав.

Отже, суд першої інстанції вжив всіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі.

Що стосується допиту обвинуваченого, то з наданих суду матеріалів і прослуханого в апеляційному суді звукозапису судового засідання вбачається, що ОСОБА_7 в суді першої інстанції надав пояснення з приводу того, що він розуміє обсяг пред`явленого йому обвинувачення, з ним погоджується, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наведених в обвинувальному акті обставин, визнає в повному обсязі, у вчиненому щиро кається, кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 121 КК України не заперечує, у зв`язку з чим просить провести судовий розгляд за скороченою процедурою. Також обвинувачений попросив вибачення у потерпілого та зазначив, що відшкодує всі збитки.

Таким чином, те, що обвинувачений в судовому засіданні не надав показань щодо місця, часу та способу вчинення кримінального правопорушення, а також мотиву і мети, на думку колегії суддів, у даному випадку не є тими істотними порушення норм кримінального процесуального закону, які дають підстави для скасування вироку суду, оскільки вказані обставини зазначені у обвинувальному акті, зміст якого ОСОБА_7 зрозумілий, з викладеними у ньому обставинами він погоджується, про що обвинувачений зазначив і в суді першої інстанції, та й під час апеляційного розгляду, вказавши, що в обвинувальному акті всі обставини викладені правильно і йому додати нічого.

Отже, скасування вироку суду з цих підстав та новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 у суді першої інстанції жодним чином не вплине на висновки суду щодо доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, обсяг пред`явленого йому обвинувачення та розмір призначеного покарання.

За таких обставин, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема розумності строків, враховуючи позицію потерпілого, який з вироком суду першої інстанції погоджується та жодних претензій до обвинуваченого не має, колегія судів вважає, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року скасуванню не підлягає.

Таким чином, апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3