ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3152/23
Провадження № 11кп/818/216/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 08 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001321, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Губарівка Богодухівського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2005 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року засуджено ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_8 процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 716 грн. 94 коп. та 566 грн. 31 коп.

Ухвалено рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 26 лютого 2023 року, приблизно о 16 год. 00 хв., перебував біля входу до станції метро «23 Серпня» в м. Харкові, де на лавці сиділа потерпіла ОСОБА_9 , поряд із якою лежав належний їй мобільний телефон. Діючи умисно, повторно, в період воєнного стану, ОСОБА_6 таємно викрав у потерпілої ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон ТМ «Хіаоmі» Redmi Note 10 Pro 6/64, синього кольору, іmеі: НОМЕР_1 , вартістю 7339 грн. 20 коп. Після чого, з викраденим зник та розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 06 червня 2023 року о 20 годині 06 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості біля запасного виходу з приміщення буд. АДРЕСА_3 , де на 1-му поверсі розташований заклад харчування «Мао», діючи умисно, повторно, у період воєнного стану, зайшов до приміщення буд. АДРЕСА_3 , через відчинені навстіж вхідні двері запасного виходу звідки таємно викрав гірський велосипед «BEST TRIKE», який належав ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4976 грн.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_7 подала до апеляційного суду заяву в якій, посилаючись на ст.403 КПК України відмовилася від апеляційної скарги на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації його дій, просить вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 3 роки).

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що він вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, не відмовлявся давати показання, потерпілій ОСОБА_9 добровільно відшкодовані збитки в повному обсязі, потерпілому ОСОБА_11 повернуто велосипед. Окрім цього, просить врахувати, що він проживає у цивільному шлюбі з 2013 року та має трьох неповнолітніх дітей, однак через те, що дружина перебувала у зареєстрованому шлюбі, то батьком дітей була записана інша особа- ОСОБА_12 , однак фактичним батьком є він.

Також просить врахувати, що кримінальні правопорушення він вчинив у зв`язку з тяжким матеріальним становищем та відсутністю грошей на годування родини.

Крім того, зазначає, що з вироку суду не зрозуміло, чому судом не встановлено підстав для застосування до нього положень ст.69, 75 КК України, адже суд у вироку встановив дві пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та часткове добровільне відшкодування збитків.

Наведене, на думку обвинуваченого, свідчить про можливість застосування до нього вимог ст.75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, неодружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції також були враховані й обставини, на які посилається апелянт, а саме щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, а також часткове добровільне відшкодування збитків, завданих потерпілій ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, наявність щирого каяття, яку суд визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання (його вид та строк) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

За таких обставин, апеляційні вимоги обвинуваченого про зміну вироку та застосування до нього вимог ст.75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи обвинуваченого про те, що з вироку суду не зрозуміло, чому судом не встановлено підстав для застосування до нього положень ст.69, 75 КК України не є слушними, оскільки, суд першої інстанції вірно врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин в період воєнного стану.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного йому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим, покарання й було призначено обвинуваченому в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3