Справа № 711/6008/23
Номер провадження 1-кп/711/514/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого фахівцем відділу психологічного забезпечення та соціально-гуманітарної роботи центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС України в Черкаській області, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідностю, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , займаючи посаду фахівця відділу психологічного забезпечення та соціально-гуманітарної роботи центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України в Черкаській області, маючи спеціальне звання лейтенанта служби цивільного захисту, з моменту призначення на зазначену посаду є працівником правоохоронного органу.

Згідно наказу начальника Головного управління ДСНС України в Черкаській області № 29 від 05.03.2022 лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_4 , призначено на посаду фахівця відділу психологічного забезпечення та соціально-гуманітарної роботи центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України в Черкаській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 зі змінами та доповненнями, - до правоохоронних органів відносяться органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно ч. 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ, та одним із основних завдань якої здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері пожежної безпеки.

Так, ОСОБА_4 , 24 грудня 2022 року близько 12 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем "Nissan Maxima", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому знаходились пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , рухаючись зі швидкістю близько 109-129 км/год, в середній смузі проїзної частини по вул. Надпільна в м. Черкаси, у напрямку від вул. Б. Хмельницького до вул. Гуржіївська, порушив вимоги пп. 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п. 10.1: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 12.1: Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

Таким чином, ОСОБА_4 , перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не враховував дорожню обстановку внаслідок чого здійснив виїзд на узбіччя проїзної частини вул. Надпільна, де навпроти будинку № 367 скоїв наїзд на нерухому перешкоду у вигляді дерева, з якою контактував правою боковою частиною автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, що спричинили його смерть, потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому діафізу правої стегнової кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля "Nissan Maxima", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , а саме: п. 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 та отриманням ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 24.12.2022 сталася ДТП, обставини якої не пам`ятає через те, що втратив пам`ять. Лише після того, як він переглянув відео з камер спостереження потроху почав розуміти, що відбулося. Він керував власним автомобілем «Ніссан Максіма», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Надпільній в м. Черкаси. Разом з ним в автомобілі були ОСОБА_11 , який сидів на передньому пасажирському сидінні і ОСОБА_12 , який сидів ззаду. ОСОБА_11 був його найкращим товаришем. Вони зустрілися з ОСОБА_13 на СТО, тому що він продавав своє авто, а ОСОБА_14 розбирається в цьому. СТО було зачинене і вони вирушили до іншого. Їхали по вул. Надпільній і на перехресті з вул. Пастерівською сталося ДТП, він перевищив швидкість. Він зазвичай так не водить авто, але сказати, що спонукало його тоді перевищити швидкість не може, бо не пам`ятає. Завлені цивільні позови визнає в повному обсязі.

На уточнюючі питання прокурора ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_15 сидів на пасажирському сидінні спереду, а ОСОБА_14 ззаду. Попереду них рухався автомобіль, який пізно включив лівий покажчик повороту і щоб уникнути з ним зіткнення йому довелося різко перестроїтися в праву крайню смугу руху, там жодної машини не було, але потім через 2-3 с автомобіль різко почало крутити, що відбувалось далі не пам`ятає. У скоєному щиро розкаявся, вину усвідомив та повністю визнав, жалкує про те, що сталося, просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення. Також просив врахувати, що під час досудового розслідування він визнавав свою провину, зробивши для себе належні висновки, вибачився перед потерпілими, добровільно частково відшкодував завдані збитки потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він допомагав купити знайомому хлопцю автомобіль, який продавав ОСОБА_4 . Поїхали на СТО, там було зачинено, тому вирішили поїхати на інше. Він сів до автомобіля ОСОБА_16 на заднє сидіння посередині, а ОСОБА_17 сидів на передньому пасажирському сидінні, а коли виїхали на вул. Надпільну, то сів ззаду за водієм. Він не бачив яка була швидкість, але думав, що це звичайна швидкість для керування по місту. Їхали в крайній лівій смузі, попереду був автомобіль, який почав повертати вліво, вони різко перестроїлись в праву смугу руху, він закрив очі і вони влетіли в дерево. Знайшов свій телефон, виліз з авто, а ОСОБА_18 і ОСОБА_15 були без свідомості, ОСОБА_15 був пристебнутий ременем безпеки, а чи ОСОБА_18 був пристебнутий, він не пам?ятає. Удар прийшовся в передню праву частину авто, де сидів ОСОБА_15 . Він коли виліз з авто, то лежав на землі і чекав швидку, хто її викликав він не знає. Вже пізніше в лікарні дізнався, що ОСОБА_15 помер.

На уточнюючі запитання прокурора потерпілий повідомив, що з якою саме швидкістю вони їхали він не бачив і не відчував її перевищення. Сидів, дивився в телефон і вони їхали спокійно. Під час руху був такий інцидент, коли ОСОБА_18 по вул. Руставі намагався обігнати тролейбус і вони ледве не потрапили в ДТП, тоді ОСОБА_15 і пристебнувся ременем. На перехресті з вул. Пастерівською попереду них був автомобіль, який включив покажчик лівого повороту, і щоб не зіткнутися з ним, вони різко повернули на праву смугу руху, машину занесло і вони вдарились в дерево. В лікарні лежав недовго, йому зробили операцію, бо був перелом стегна і потім він повернувся додому. Претензій до ОСОБА_16 він не має, цивільний позов не заявляє. Просив його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , скориставшись правом, яке передбачене ст. 56 КПК України, відмовилися давати показання в суді.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_8 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працює, одружений, раніше не судимий, інвалідом не являється, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, вину визнав, щиро розкаявся.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

При цьому суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з цього приводу, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, частково добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим в розмірі 600 000 гривень на двох, зобов`язується відшкодувати завдані збитки найближчим часом, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, необережну форму вини,особу обвинуваченого, його ставлення до наслідків своїх протиправних дій, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обтяжуючих обставин та даних про систематичний характер порушення обвинуваченим вимог ПДР, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП, даних про те, що він вчинив правопорушення проти безпеки руху, з тяжкими наслідками у вигляді смерті потерпілого, та призначення вказаного додаткового покарання має вплинути на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

Водночас, кримінальний закон передбачає, що згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На переконання суду, призначення обвинуваченому реальної міри покарання є недоцільним, оскільки не сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства з огляду на встановлені в ході судового розгляду конкретні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та даних про його особу, який вперше вчинив злочин, думки потерпілих, які не наполягали на реальному позбавленні обвинуваченого волі. Крім того, відсутні будь-які об`єктивні дані щодо неможливості виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Тому, з урахуванням щирого каяття, повного визнання вини, часткового добровільного відшкодування завданих збитків, позитивної посткримінальної поведінки обвинуваченого, а саме усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та наміру в подальшому суворо дотримуватись закону, що на думку суду, також істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, відношення потерпілих та їх думку щодо покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням в сукупності з позбавленням обвинуваченого права керувати транспортними засобами, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2022 року накладений арешт на автомобіль марки "Nissan Maxima", д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , з позбавленням права володіння, користування та розпоряджанням автомобілем.

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільний позов зі змінами про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на їх користь моральної шкоди, як компенсацію за моральні страждання у сумі по 300 000 гривень кожному, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до положень ст.ст. 55,56,61,128,129 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 19 вересня 2023 року звернулися з заявами у яких вказали, що моральна шкода ОСОБА_4 їм частково відшкодована в сумі по 100 000 грн. кожному, тому вони просять задовольнити їх цивільний позов з врахуванням відшкодованої частини.

Цивільний відповідач (обвинувачений ОСОБА_4 ) підтвердив, що добровільно відшкодував потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 частину завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень, тобто по 100 000 грн. кожному.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З урахуванням викладеного, суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, моральних страждань потерпілих, які у зв`язку з даною подією втратили рідну дитину, враховуючиглибину душевних страждань потерпілих, зазнали непоправного душевного болю та моральних страждань, у зв`язку з чим вимушені були змінювати звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для його організації, а також майновий стан обвинуваченого ОСОБА_4 , який на даний час працює, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає, що цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з врахуванням його погашення в сумі по 100 000 грн. кожному, а саме ОСОБА_6 в розмірі 200 000 грн. та ОСОБА_7 в розмірі 200 000 грн., який буде співрозмірним, справедливим і розумним.

Що стосується заявленого цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», суд прийшов до наступного.

Судом із довідок закладу охорони здоров`я встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 24.12.2022 по 04.01.2023 11 днів. Вартість одного ліжко дня у грудні 2022 року становила 1518,24 грн., у січні 2023 року становила 1360,46 грн., тобто загальна вартість коштів затрачених на лікування потерпілого склала 16227,30 грн. (8х1518,24 + 3х1360,46=16227,30), і дана вартість витрат на лікування потерпілого підтверджена документально, але в розрахунках помилково вказана сума, яку прокурор просить стягнути, а саме 20782,02 грн. Тому цивільний позов прокурора підлягає частковому задоволенню, на підставі ч. 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я Черкаської міської ради понесені витрати на лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 16227,30 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 4780 грн. 00 коп.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст.349, ст.368-370, ст.373, ст.374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь Черкаської міської ради (р/р UA 0023759, одержувач платежу: ГУК у Черкаській області м. Черкаси/24060300, , банк одержувач Казначейство України (ЕАП)) витрати, понесені КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради на лікування потерпілого ОСОБА_8 у розмірі 16227 (шістнадцять тисяч двісті двадцять сім) грн. 30 (тридцять) коп.

В решті частини позовних вимог відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2022 року на автомобіль марки "Nissan Maxima", д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта - висновок № СЕ-19/124-23/115-ІЕ від 04.05.2023 в розмірі 1912 грн. та висновок № КСЕ-19/124-23/5673 від 16.08.2023 в розмірі 2868 грн., що всього становить 4780 (чотири тисячі вісімдесят) грн.

Речові докази по справі: автомобіль марки "Nissan Maxima", д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , та поміщений на зберігання на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів, що потрапили у ДТП за адресою АДРЕСА_4 повернути власнику ОСОБА_4 .

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1