УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 522/3887/23

провадження № 51-6592 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, визнано винуватим та засуджено за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі частини 4 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року, переведено покарання у виді обмеження волі за цим вироком у більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі, виходячи із співвідношення, встановленого підпунктом «б» пунктом 1 частини 1 статті 72 КК, відповідно до якого одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

Постановлено строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 24 квітня 2023 року.

Судом також вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 - без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить переглянути вказані судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 в касаційному порядку. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що в порушення вимог частини 4 статті 70 КК суд першої інстанції при ухваленні вироку від 24 квітня 2023 року не зарахував у строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання відбуте частково за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року, а саме з 31 липня 2020 року по 28 вересня 2020 року та з 30 січня 2021 року по 23 квітня 2023 року.

Вказує на те, що зазначене порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність залишилося поза увагою апеляційного суду.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 438 КПКпередбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У частині 4 статті 70 КК визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року, судом першої інстанції при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання застосовано положення частини 4 статті 70 КК.

При цьому, відповідно до змісту вироку, районний суд у своєму рішенні встановив, що ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не утримувався, запобіжний захід до нього не застосовувався, а тому не вбачав підстав для застосування положень частини 5 статті 72 КК.

Також, районний суд перевів покарання у виді обмеження волі за цим вироком у більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі, виходячи із співвідношення, встановленого підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 72 КК, відповідно до якого одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, призначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції частини 4 статті 70 КК та статті 72 КК і не встановив неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Додатково суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до вироку Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року при призначенні покарання на підставі частини 1 статті 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 30 січня 2021 року та зараховано йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення у періоди з 31 липня 2020 року до 28 вересня 2020 року.

Що стосується доводів прокурора про не зарахування у строк покарання засудженому періоду попереднього ув`язнення з 30 січня 2021 року по 23 квітня 2023 року, то колегія суддів вважає їх безпідставними. Оскільки такий строк не підлягає зарахуванню у строк покарання засудженому із застосуванням положень статті 72 КК, так як в оскаржуваному вироку зазначено, що засуджений відбував покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року і у цьому кримінальному провадженні не затримувався, під вартою не утримувався та запобіжний захід до нього не застосовувався.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги прокурора надуманими та таким, що спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, при цьому, інших доводів прокурор у своїй касаційній скарзі не наводить.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.

Таким чином, обґрунтування вимог касаційної скарги прокурора не містять таких доводів, які б викликали необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з копій судових рішень вбачається, що задоволенню вони не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись пункту 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити прокурору ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3