ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6167/23

Провадження № 11-кп/4820/136/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2023 року за № 0000820 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2023 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 на посаді командира відділення десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону, молодшого сержанта, раніше судимого вироком Хмельницького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі за проведення судових експертиз в загальній сумі 5258 грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 30 травня 2023 року, після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати.

За вироком суду, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 125 та 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Однак, перебуваючи у Кам`янець-Подільському районі, вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин.

Так, близько 15 год. 27 травня 2023 рок ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом марки «Yamaha», який не зареєстрований у становлений законом порядку, рухаючись із пасажиркою ОСОБА_8 між с. Колибаївка та с. Вихватнівці по автодорозі Т-23-17 сполученням «Кам`янець-Подільський-Стара Ушиця» зі сторони смт. Стара Ушиця в напрямку м. Кам`янець-Подільський зі швидкістю 70 км/год, маючи належну оглядовість та видимість проїжджої частини, в порушення вимог п.п. 2.3 (б, д), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), проявив неуважність, не переконався, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить небезпеки, застосував неправильні прийоми керування, які виразилися у різкому викручуванні керма у праву сторону, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не змінюючи при цьому смуги руху, продовжив свій рух та, не врахувавши дорожньої обстановки, допустив з`їзд за межі проїзної частини у правий від напрямку свого руху кювет, із подальшим падінням з транспортного засобу між с. Колибаївка та с. Вихватнівці на ділянці автодороги сполученням «Кам`янець-Подільський- Стара Ушиця» Т-23-17, зі сторони смт. Стара Ушиця в напрямку м. Кам`янець-Подільський.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог Правил дорожнього руху пасажирка мотоцикла марки «Yamaha» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми, поєднаної травми, перелому кісток тазу, розриву лівого крижово-здухвинного з`єднання, розриву лобового з`єднання, центрального вивиху правого стегна, перелому лобової та сідничної кісток справа, перелому дна лівої вертлюжної западини, перелому крижової кістки зліва зі зміщенням, перелому голівки лівого стегна, перелому проксимального відділу лівої великогомілкової кістки (зовнішнього виростка) зі зміщенням уламків, пошкодження медіальної зв`язки лівого колінного суглобу, перелому С (шийного) 2 хребця, компресійного перелому тіла Th 8 (грудного), перелому лівих поперечних відростків Th 10 (грудного), L1 (поперекового) хребців, перелому 12-го ребра зліва, травматичного пошкодження правого сідничного нерва, рваної рани внутрішньої поверхні в/3 лівого стегна, що привело до травматичного шоку 2-3 ст., і по степені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення.

Вищевказані порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, а саме: тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення потерпілій ОСОБА_8 .

За вказаних обставин ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке виразилось у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просили вирок змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирок у вказаній частині вважають незаконним та необґрунтованим.

Призначене покарання, на їх думку, є надто суворим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що після скоєння дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_6 надавав потерпілій медичну допомогу, що, на їх думку, є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Не враховано, що обвинувачений вчинив необережне кримінальне правопорушення, по місцю проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, претензії з боку потерпілої відсутні, у підготовчому судовому засіданні вона просила не позбавляти його волі.

ОСОБА_6 є чинним військовослужбовцем та може продовжувати здійснювати захист держави від російської агресії, а перебування під вартою позбавить його такої можливості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила проти такої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цього колегією суддів не перевіряються.

Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. Зазначеним діям суд дав правильну правову оцінку та вмотивовано кваліфікував його дії за вказаною статтею.

Апеляційна скарга стосується призначеного обвинуваченому покарання, тому вирок суду переглядається лише у вказаній частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру основного покарання, врахував конкретні обставини даного кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, характер і ступінь суспільної небезпеки, наслідки, що настали, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, сукупність всіх даних, які характеризують особу обвинуваченого та обгрунтовано призначив таке у виді 3 років позбавлення волі.

Правильно враховано, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення ним Правил дорожнього руху, який проявив неуважність, не переконався у безпечності зміни напрямку руху та відсутності небезпеки, застосував неправильні прийоми керування, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, допустив з`їзд за межі проїзної частини із подальшим падінням з транспортного засобу.

Враховано і наслідки даної пригоди - спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, а саме: у вигляді політравми, поєднаної травми, перелому кісток тазу, розриву лівого крижово-здухвинного з`єднання, розриву лобового з`єднання, центрального вивиху правого стегна, перелому лобової та сідничної кісток справа, перелому дна лівої вертлюжної западини, перелому крижової кістки зліва зі зміщенням, перелому голівки лівого стегна, перелому проксимального відділу лівої великогомілкової кістки (зовнішнього виростка) зі зміщенням уламків, пошкодження медіальної зв`язки лівого колінного суглобу, перелому С (шийного) 2 хребця, компресійного перелому тіла Th 8 (грудного), перелому лівих поперечних відростків Th 10 (грудного), L1 (поперекового) хребців, перелому 12-го ребра зліва, травматичного пошкодження правого сідничного нерва, рваної рани внутрішньої поверхні в/3 лівого стегна, що привело до травматичного шоку 2-3 ст.

Тобто, потерпілій задано численні переломи кісток тазу, ніг, хребта, ребер.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 тривалий час перебувала на лікуванні, була позбавлена звичного способу життя, на даний час знаходиться в реалібітаційному центрі на лікуванні, що підтверджується її повідомленням апеляційному суду від 08.12.2023 року.

Враховано і поведінку обвинуваченого після вчинення дорожньо - транспопортної пригоди, який в період лікування потерпілої зв`язку із нею не підтримував, хоча до вказаної пригоди мав намір із нею одружитись, про що він вказав у судовому засіданні місцевого суду.

Вказані обставини підтвердила і потерпіла ОСОБА_9 у своєму повідомленні, адресованому апеляційному суду, вказавши, що з моменту вчинення пригоди ОСОБА_6 не намагався жодного разу надати їй допомогу як моральну, так і матеріальну.

Отже, обвинувачений після вчинення ним дорожньо - транспортної пригоди не допомагав потерпілій, станом її життя та здоров`я не цікавився, що свідчить про його байдуже ставлення до наслідків вчиненої ним пригоди.

Що стосується особи обвинуваченого, то правильно враховано, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше судимий вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.09.2015 року за ч. 2 ст. 189 КК України до 3 років позбавлення волі, що підтверджується даними довідки заступника начальника ВР ЗСТ СВ Кам`янець - Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів (а.с. 42-43).

Під час проходження служби у військових частинах він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме за: самовільне залишення позицій району відповідальності підроздіду; вживання алкогольних напоїв; неприбуття до тимчасового місця дислокації підрозділу з відпустки за станом здоров`я; порушення військової дисципліни, самовільне залишення військової частини. Вказані обставини підтверджуються даними повідомлення командира в/ч НОМЕР_1 від 31.07.2023 року та копії наказу № 255 командира військової частини НОМЕР_2 , витягу з наказу № 551 від 31.05.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 48-50, 54).

Згідно з даними характеристики командира відділення в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 за час проходждення служби зарекомендував себе негативно, до виконання службових обов`язків ставиться невідповіально, накази командирів не виконує, або виконує невчасно, військову справу не вивчає, виконувати завдання в бойових умовах відмовляється, на недостатньому рівні володіє зброєю, неправильно її зберігає та експлуатує, правил гігієни не дотримується, у строю не підтягнутий, завжди одягнений не за формою (а.с. 55).

Отже, із наведеного вбачається, що ОСОБА_6 як особа характеризується негативно.

Відповідно до даних досудової доповіді ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній (а.с. 76-78).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Взято до уваги і думку потерпілої, яка в судових дебатах підтримала позицію прокурора та просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та погоджується із висновком місцевого суду про призначення такого у виді позбавлення волі у мінімальних розмірах, визначених у санкції статті.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що кримінальне правопорушення вчинено з необережності, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, кримінальне правопорушеня, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , належить до таких, що вчиненні з необережності. Однак, у даному випадку така проявилась у злочинній недбалості. Тобто, ОСОБА_6 , рухаючись на швидкісному мотоциклі марки «Yamaha» із пасажиркою ОСОБА_8 , грубо порушив правила дорожнього руху, а саме: проявив неуважність, не переконався у безпечності зміни напрямку руху та відсутності небезпеки, застосував неправильні прийоми керування, не вжив заходів для зменшення швидкості, допустив з`їзд за межі проїзної частини із подальшим падінням з транспортного засобу, що призвели до тяжких наслідків у вигляді спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень

Отже, обвинувачений, керуючи мотоциклом марки «Yamaha» - джерелом підвищеної небезпеки, повинен був передбачити можливе настання суспільно небезпечних наслідків, чого не зробив.

Доводи про те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 по місцю проживання характеризується позитивно, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, із даних характеристики голови Староушицької селищної ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області від 09.06.2023 року № 761, наявної у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Однак, селищна рада не володіє відомостями, які можуть охарактеризувати ОСОБА_6 , оскільки він призваний до лав Збройних Сил України, а до моменту його мобілізації за вказаною адресою не проживав (а.с. 38).

Будь - яких інших характеристик ОСОБА_6 по місцю проживання матеріали прави не містять.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна службова характеристика командира відділення 2 десантно - штурмового взводу в/ч НОМЕР_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 за час проходження військової служби характеризується негативно. (а.с. 55).

Вказана характеристика і була правильно взята місцевим судом до уваги.

Що стосується неврахування місцевим судом молодого віку обвинуваченого, то вказане спростовується змістом мотивувальної частини вироку, з якої вбачається, що наведена обставина була в повній мірі врахована під час призначення йому покарання.

Посилання на те, що суд не правильно врахував позицію потерпілої, яка у підготовчому судовому засіданні просила не позбавляти обвинуваченого волі, є безпідставним та спростовується наступним.

Так, підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначати кримінальне провадження до судового розгляду.

Отже, у підготовчому судовому засіданні у даній справі 11 вересня 2023 року місцевим судом вирішувалось лише питання призначення кримінального провадження до судового розгляду, про що постановлена відповідна ухвала (а.с. 30).

Разом з тим, у судовому засіданні місцевого суду 18.10.2023 року у судових дебатах потерпіла ОСОБА_8 підтримала позицію прокурора та просила призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі, що підтверджується даними технічного запису судового засідання.

Із мотивувальної частини вироку вбачається, що така позиція потерпілої була в повній мірі була врахована під час постановлення оскаржуваного рішення.

Доводи про те, що місцевий суд не врахував, що обвинувачений надавав першу медичну допомогу потерпілій, є військовослужбовцем, бажає захищати Україну від російської агресії, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі обставини ніяким чином не зменшують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Що стосується твердження сторони захисту про те, що обвинувачений в повній мірі відшкодував вартість витрат на лікування потерпілої ОСОБА_8 , то таке є суперечливим та спростовується даними повідомленням останньої, надісланому до апеляційного суду, з яких вбачається, що такі витрати в повній мірі відшкодовані не були.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі є справедливим, необхідним та достатнім для попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Підстав для застосування ст. 75 КК України, як того просять апелянти у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2