Справа № 728/1593/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/599/23
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

законного представника потерпілого - ОСОБА_10

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11

захисника - ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000317 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_13 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_13 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь: ОСОБА_10 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - 17000 грн витрат на правову допомогу; потерпілого ОСОБА_8 - 8500 грн витрат на правову допомогу; потерпілої ОСОБА_9 - 8500 грн витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави 11326,80 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 28 серпня 2022 року близько 00 год 20 хв, ОСОБА_13 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись навпроти будинку №7 по вул. Чернігівська в м. Бахмач, Чернігівської області, в напрямку площі Героїв Майдану, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , який рухався в зустрічному напрямку в межах смуги руху автомобіля, ближче до осьової лінії розмітки, з велосипедом у руках.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

3. У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_13 порушив вимоги пункту 2.3 «б», пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання даної ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в його результаті - смертю пішохода ОСОБА_15 .

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок місцевого суду та звільнити його від відбування призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд безпідставно не врахував обставину, яка пом`якшує його покарання - щире каяття. Зазначив, що він активно сприяв здійсненню досудового розслідування, намагався компенсувати завдану моральну шкоду, шляхом неодноразового здійснення переказів грошових коштів на картковий рахунок потерпілого ОСОБА_7 , а також просив вибачення у потерпілого ОСОБА_8 .

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_13 не з`явився, про час і місце судового розгляду був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; потерпілих та їх представника, а також думку прокурора, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_13 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення; дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і керування транспортним засобом, будучи позбавленим відповідного права; має на утриманні неповнолітню дитину, хоча й притягувався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Посилання апелянта на неврахування місцевим судом у якості обставини, яка пом`якшує покарання - його щирого каяття, є непереконливим.

За усталеною правозастосовною практикою щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки. Йому притаманне не просто формальне визнання винуватим тих обставин, які ставляться в провину, та своєї винуватості, а дійсне засудження свого вчинку, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових правопорушень, яке характеризує поведінку винуватого з позицій її внутрішньої переорієнтації, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і це має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_13 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і керування транспортним засобом після позбавлення його відповідного права, що свідчить про наявність чіткої тенденції поведінки, спрямованої на вчинення протиправних дій.

Так, ОСОБА_13 , керуючи автомобілем, порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді загибелі потерпілого ОСОБА_15 , тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Тому призначене ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 - залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 травня 2023 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4