Справа №333/18/24
Провадження №1-кс/333/188/24
УХВАЛА

Іменем України

04 січня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню №0001149 від 31.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2024 року прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 31.12.2023, приблизно о 13-30 годині, під час перевірки на блокпосту, розташованому на 475 км автошляху «Запоріжжя-Бориспіль», Запорізького району Запорізької області у пасажира автомобілю марки ВАЗ-2105 державний номер НОМЕР_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_4 було виявлено предмет з номером НОМЕР_3 , зовні схожий на автомат та 33 предмета, зовні схожі на набої, які останній зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

31.12.2023 вилучені під час огляду предмети були приєднані до кримінального провадження №0001149 в якості речових доказів, як майно, яке зберегло на собі сліди злочину.

У зв`язку із вилученням майна, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно для збереження речових доказів та слідів злочину, які на них збереглися.

На даний час у кримінальному провадженні, з метою встановлення обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, необхідно забезпечити збереження вилученого майна з метою використання вказаного тимчасово вилученого майна для забезпечення проведення ряду слідчих (розшукових) дій, у першу чергу, детального огляду та можливого проведення відповідних експертиз, а тому виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину та відповідає критеріям ст. 98 КПК України, задля проведення відповідних експертиз, необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт тимчасово вилученого майна матиме наслідком його повернення та зміни його конструктивних властивостей, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні.

Прокурор, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився. До клопотання додав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні клопотання.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.12.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (кримінальне провадження №0001149). До матеріалів клопотання додані копії документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження і долучені документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

З огляду за зміст клопотання прокурора предмети, які було вилучено під час проведення обшуку, є в розумінні ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами, правовий режим зберігання яких регламентується ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 170-174 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою: забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі у реалізації права на збирання речових доказів.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ст.170 КПК України, для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Приймаючи до уваги викладене і враховуючи, що прокурор у своєму клопотанні довів наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні прокурора чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст.16, 98, 170-175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню №0001149 від 31.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 31 грудня 2023 року під час проведення огляду ділянки місцевості, розташованої на 475 км автошляху «Запоріжжя-Бориспіль», Запорізького району, Запорізької області у військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження №0001149, а саме:

- предмет, схожий на автомат з номером НОМЕР_3 та предмет зовні схожий на магазин, які упаковано до картонної коробки та опечатано паперовою биркою з пояснювальним надписом, підписами слідчого, понятих та учасників;

- предмети, схожі на набої у кількості 33 шт., які поміщено до сейф-пакету ДБР №001469 з пояснювальним надписом, підписами слідчого, понятих та учасників.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1