Справа № 638/6232/23
Провадження № 1-в/638/361/23
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», за час відбування покарання вимоги режиму тримання під вартою не порушував, стягнень не має, був працевлаштований та має заохочення.

Засуджений в режимі відеоконференції в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував з огляду на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» в режимі відеоконференції в судове засідання, вважав умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 передчасним.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого та клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 з наступних підстав.

ОСОБА_3 засуджений: 30.08.2019 року Харківським районним судом Харківської області за ст.185 ч.3, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 3 роки.

Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2019 року в частині призначеного покарання - скасовано. Призначене покарання за ст. 185 ч.2, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного виконання вироку. В решті вирок районного суду залишити без змін.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 травня 2021 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2019 року в порядку ст. 433 КПК України та вирок Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року змінити. Перекваліфіковано дії з частини 2 статті 289 КК України на частину 3 ст. 185 КК України. За частиною 3 ст. 185 КК України призначити покарання до 4 років позбавлення волі. Виключити з вироків Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2019 року та Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року застосування ст. 70 КК України при призначенні покарання. В іншій частині вироки судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02 квітня 2020 року. З 17 квітня 2020 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_3 від 21 липня 2023 року засуджений за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, адміністрацією виправної колонії заохочувався, стягнень не має. У відносинах з іншими засудженими не конфліктний. До праці ставиться посередньо, намагається виконувати доручену роботу у повному обсязі. За час відбування покарання характеризується посередньо.

11 серпня 2021 року року комісією з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду та переведення засуджених на підставах встановлених ст.10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України прийнято рішення відмовити в зміні умов тримання засудженому до позбавлення волі на підставі ст.100, 101 КВК України, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення.

27 квітня 2022 року комісією з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду та переведення засуджених на підставах встановлених ст.10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України прийнято рішення відмовити в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини строку більш м`яким на підставі ст.82 КК України, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення.

07 грудня 2022 року комісією з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду та переведення засуджених на підставах встановлених ст.10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України прийнято рішення відмовити в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК Україні, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення.

З довідки про стягнення та заохочення засудженого вбачається, що 24 січня 2022 року та 05 квітня 2023 року ОСОБА_3 оголошено подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, вказано, що стягнень не має.

Відповідно до табелю виходу на роботу процент виконання ОСОБА_3 роботи є низьким, норми виробітки не виконував в повному обсязі.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, оскільки засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1