Справа № 946/401/24
Провадження № 1-кс/946/173/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника - ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , підозрюваного - ОСОБА_6 (виведено із зали судового засідання за його клопотанням до оголошення рішення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 08.12.2023 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про залучення перекладача у кримінальному провадженні №0001397 від 30.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18.01.2024 року захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду із скаргою, якою просить: скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 08.12.2023 року, про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про залучення перекладача; зобов`язати старшого слідчого слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 задовольнити клопотання ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001397 від 30.10.2023, та залучити перекладача з української на російську мову та навпаки.

В судовому засіданні ОСОБА_6 зазначив, що просить розглядати скаргу без його участі, оскільки він не в достатній мірі володіє українською мовою.

Адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав скаргу, просив її задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Зазначив, що вказана постанова була отримана 08.12.2023 підозрюваним ОСОБА_6 , тобто у нього не виникало питання щодо протиправності цієї постанови, хоча всі інші оскаржував. І лише після відкриття йому матеріалів за ст. 290 КПК України, він обрав таку позицію щодо твердження про нерозуміння української мови. На початку досудового розслідування він не наполягав на необхідності перекладача, все розумів та приймав активну участь у судових засіданнях про тримання під вартою, арешти, інші заяви та скарги. Підозрюваний є громадянином України, проживає на території України, освіту здобув, має атестат про навчання української мови та української літератури.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 7 КПК України встановлені загальні засади кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься публічність. Згідно цього принципу, у відповідності до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до частини 2 статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 221 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001397 від 30.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

09.11.2023 органом досудового розслідування отримано клопотання підозрюваного ОСОБА_6 про залучення перекладача з української на російську мови.

08.12.2023 постановою старшого слідчого слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про залучення перекладача, посилаючись на те, що ОСОБА_6 є громадянином України, з народження проживає на території України, навчався та здобував освіту на території України та був атестований з предмету «Українська мова» та «Українська література».

З даною постановою скаржник категорично не згодний, вважає її передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного Кримінального процесуального законодавства України.

З ч.ч. 1, 3 ст. 29 КПК випливає, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 КПК, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Крім того, відповідно до п/п. «е» п. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. №475/97-ВР, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

У рішенні від 24.09.2002 по справі Кускані проти Сполученого Королівства (Cuscani v United Kingdom) Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що перш за все «суд повинен пересвідчитись в тому, що відсутність перекладача не перешкоджає заявнику брати повну участь у розв`язанні питання, яке для нього мало вирішальне значення».

Слідчий суддя зазначає, що під час здійснення судового розгляду відсутні жодні підстави вважати, що у ОСОБА_6 виникають труднощі у розумінні та спілкуванні державною мовою. Крім того, він є громадянином України, народився в Україні та з народження проживає в Україні, отримав загальну середню освіту у 2008 році, раніше він був судимим судами України. Вбачається, що ОСОБА_6 на достатньому рівні розуміє українську мову, давав чіткі та послідовні відповіді на питання, поставлені українською мовою, як під час розгляду вказаної скарги, так і під час розглядів інших справ за його скаргами, інших справ, будь-яких труднощів в розумінні української мови у ОСОБА_6 немає, відсутні підстави вважати ОСОБА_6 таким, що не розуміє та недостатньо володіє українською мовою, а його позиція в цій частині є недобросовісною.

За побідних обставин такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 03.06.2021 у справі №761/7017/17.

Також слідчим суддею звертається увага на положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №401 «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги» (зі змінами), згідно якій Кабінетом Міністрів України погоджена пропозиція Міністерства юстиції щодо залучення центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги перекладача (сурдоперекладача) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги суб`єктам права на таку допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у разі, коли зазначені суб`єкти не володіють державною мовою та/або є глухими, німими або глухонімими.

Вказаною постановою також установлено, що перекладачі (сурдоперекладачі) залучаються для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі укладених договорів щодо надання послуг перекладу, у тому числі з фізичними особами - підприємцями/юридичними особами, згідно з вимогами цивільного законодавства. А також внесені зміни до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 130, щодо оплати послуг таких перекладачів (сурдоперекладачів).

Тому у випадку необхідності для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги при наявності відповідних підстав може бути залучений перекладач відповідним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в порядку, встановленому зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №401 «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги».

Таким чином, з огляду на викладене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 08.12.2023 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 вмотивованою.

Пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України передбачені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Зі змісту ст.307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищенаведеного, слідчий суддя вважає, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 08.12.2023 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про залучення перекладача у кримінальному провадженні №0001397 від 30.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 24.01.2024р. о 13:55 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1