Справа №754/4734/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5900/2023 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на дві місяці, тобто 12.01.2024 року.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд першої інстанції врахувавши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, встановив, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, міру покарання, яка може бути призначена у разі визнання їх винуватими, те, що ОСОБА_9 є громадянином іншої держави, та дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, які ще не допитані.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 просить скасувати вказану ухвалу, відмовити в задоволенні клопотання прокурора, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що у ході судового провадження сторона обвинувачення не довела реальність ризиків, що виправдовують обмеження волі. Також при розгляді клопотання судом не було розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Також захисник просить прийняти до уваги наявність у обвинуваченого ускладнень медичного характеру, наявність тісних родинних зв`язків, те, що він є єдиним хто може утримувати свою родину. Крім того, обвинуваченому було надано відповідь від Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» від 16.06.2022 про стан його здоров`я, обвинувачений від органів слідства та суду не переховувався, не був та не притягувався раніше до кримінальної відповідальності. Також повідомляє, що у обвинуваченого помер батько та на його піклуванні лишилась мати. Звертає увагу, що момент проголошення ухвали не встановлений потерпілий, а докази обвинувачення про доручення громадянина Сполучених Штатів Америки Robert Carl «BOB» у якості потерпілого судом були визнані очевидно недопустимими доказами та не досліджувались під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід вигляді цілодобового домашнього арешту або будь-який інший, не пов`язаний з триманням в місцях обмеження волі. Вказує, що фактично в якості обґрунтування необхідності обрання ОСОБА_9 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор лише зазначив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від слідства, наявність громадянства іншої країни, вплив на можливих свідків злочину, але не навів жодних доказів існування таких ризиків. Зазначає, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Також звертає увагу на грубі порушення норм КПК України в частині не надання перекладача його підзахисному, який неодноразово подавав клопотання про його залучення. Крім того, ОСОБА_9 за своїм віросповіданням та релігійними правилами повинен споживати тільки кошерну їжу, що в умовах слідчого ізолятору є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Звертає увагу на грубі порушення норм КПК України в частині ненадання перекладача його підзахисному. Вказує, що посилання сторони обвинувачення та суду на можливість застосування до ОСОБА_9 найсуворішого покарання, передбаченого ст. 115 КК України, у випадку визнання його винним, не мають ніякого сенсу та не можуть слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативної застави. Окрім цього, на думку сторони захисту, вищевказаний факт може свідчити про зниження ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. також вважає, що утримання ОСОБА_9 у слідчому ізоляторі має ознаки порушення вимог Європейської Конвенції з прав людини та ознаки дискримінації. Вважає, що прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_9 , що у свою чергу дає право суду відповідно до вимог ч.4 ст. 194 КПК України застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Крім того, звертає увагу, що обвинувачені знаходяться під вартою більше двох років, що не стикується з практикою Європейського суду з питань тривалості тримання під вартою.

Заслухавши думки обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченим під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

На думку колегії суддів апеляційного суду, в сукупності з існуючими ризиками, особами обвинувачених, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим - немає.

Колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які зазначені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, не свідчать про зменшення ризиків, доведених прокурором, доводи захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_13 має тісні родинні зв`язки, є єдиним, хто міг утримувати свою родину, та те, що у нього помер батько і на його піклуванні залишилась мати, від органів слідства та суду не переховувався, не був раніше судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності. Обставини, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених п.п.1,1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Щодо доводів про стан здоров`я обвинуваченого, то документально підтверджені дані, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, а такожоб`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою відсутні.

Крім того, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з наявним ризиком незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані судом. При цьому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності бажання потерпілого бути допитаним в судовому засіданні не є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що у сторони обвинувачення немає допустимих доказів винуватості їх підзахисних, на думку колегії суддів, не підлягає оцінці під час апеляційного розгляду питання щодо продовження строку тримання осіб під варто, а підлягає вирішенню під час судового розгляду по суті обвинувального акту в суді першої інстанції.

Необґрунтованими вважає колегія суддів і доводи сторони захисту про те, що прокурором в поданні зазначено про можливість призначення ОСОБА_9 максимального строку покарання, хоча за замах на умисне вбивство законодавцем встановлено максимальний термін, який не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Останнє не спростовує факту обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні особливо тяжкого злочину та не свідчить про зниження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, як про те зазначає сторона захисту.

Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_14 щодо порушення вимоги Європейської конвенції з прав людини та вимоги ст. 24 Конституції України, оскільки йому необхідна спеціальна їжа у відповідності до його віросповідання, не є співмірними з ризиками, визначеними ст. 177 КПК України, наявність яких доведена. Разом з тим, адміністрація СІЗО забезпечує харчуванням осіб, які утримуються під вартою відповідно до встановлених державою стандартів та вимог.

Щодо розумності строку тримання обвинувачених під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи. Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70). Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100). Однак суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи тощо. Суд наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачений у якій тримається під вартою.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Отже, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_12 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Також, на переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інші запобіжні заходи, мають забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_12 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя