Справа №635/8149/23
Провадження №1-кп/635/56/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника (в режимі відеоконференції)- ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з раніше визначеним розміром застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалась на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого умисного злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, і усвідомлюючи можливу міру покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку, він може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що підтверджує існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що органом досудового розслідування не встановлені усі обставини кримінального правопорушення, в тому числі не були виявлені знаряддя злочину та одяг у якому був ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення і є підстави вважати, що він може знищити, сховати або спотворити будь-який із предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій. Зважаючи на те, що обвинуваченому відкриті показання свідків, та йому відоме місце їх проживання, тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на них, що підтверджує існування ризику, передбаченого п.3 ст.177 КПК України.. Крім того, обвинувачений раніше засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України (справа перебуває на розгляді в суді, розгляд якої не закінчений), що свідчить про його суспільну небезпечність, та можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Вважає, що вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив відмовити у клопотанні. Вважав, що тяжкість покарання за злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , не може бути підставою для продовження запобіжного заходу; знаряддя злочину не було виявлено, а отже відсутній ризик його знищення. Крім того, в своєму клопотанні прокурор посилається на наявність у ОСОБА_4 судимості за ч.2 ст.186 КК України, та перебування відносно ОСОБА_4 на розгляді в суді справи по обвинуваченню у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України. При цьому просив врахувати, що на розгляді в суді знаходиться клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням у зв`язку із закінченням іспитового строкуза ч.2 ст.186 КК України, а щодо ч.1 ст.121 КК України справа ще не розглянута, провадження зупинене, обвинувальний вирок не ухвалений, а отже ОСОБА_4 не може вважатися винуватим у вчиненні даного злочину. Також просив врахувати, що ОСОБА_4 діючий військовослужбовець, учасник бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим вважав необхідним застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а якщо суд дійде висновку про продовження строку тримання під вартою, зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, врахувавши розмір доходів обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав свого захисника, проти клопотання прокурора про продовження відносно нього строку тримання під вартою заперечував.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Органом досудового розслідування проводилось розслідування кримінального провадження №0001151 від 15.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, в ході якого 16.06.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру. 04.09.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.4 ст.296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 16.06.2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.08.2023 року з визначенням застави у розмірі 536800 гривень, який вподальшому продовжений до 16.09.2023 року включно, розмір застави залишено без змін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2023 року строк тримання під вартою продовжено до 12 листопада 2023 року з визначенням застави у розмірі 214720 гривень. Після чого судом продовжено строк тримання під вартою 05 січня 2024 року з раніше визначеним розміром застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч.1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 05 січня 2024 року включно.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено в тому числі наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченого переховуватись від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, військовослужбовцем, учасником бойових дій, з вищою освітою, одруженим, має двох неповнолітніх дітей, раніше засудженим, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, тобто злочину проти громадського порядку та моралі, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду.

Також судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за ч.4 ст.296 КК України в період іспитового строку за вироком від 17.09.2021, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України; обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України, справа перебуває на розгляді в суді, розгляд якої не закінчений, що свідчить про його суспільну небезпечність та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження тільки розпочатий, свідки та потерпілий по справі не допитані, а обвинуваченому відомо місце їх проживання, отже з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на них.

Разом з тим, суд зазначає, що ризик, передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КПК України прокурором не доведений, оскільки його посилання на те, що органом досудового розслідування не встановлені усі обставини кримінального правопорушення, в тому числі не були виявлені знаряддя злочину та одяг у якому був ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення і є підстави вважати, що він може знищити, сховати або спотворити будь-який із предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій - не приймаються до уваги, оскільки досудове розслідування кримінального провадження вже завершено, обвинувальний акт скерований до суду, справа знаходиться на стадії судового розгляду.

Посилання захисника обвинуваченого щодо наявності міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик з місця служби суд не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченогоу виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу визначає розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України визначити ОСОБА_4 заставу, як для особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Стосовно посилань захисника про зменшення розміру застави, суд зазначає, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2023 року заставу було визначено у двічі меншому розмірі ніж зазначеному при обранні запобіжного заходу, на даний час судовий розгляд тільки розпочатий, потерпілий та свідки не допитані, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, у зв`язку з чим відсутні підстави для зменшення раніше визначеного розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 182, 183, 197, 199, 331, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 01 березня 2024 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 01 березня 2024 року включно.

Визначити щодо ОСОБА_4 розмір застави в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп., яку необхідно внести на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання/перебування та місця служби;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 02 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1