ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/4359/23

н/п 1-кп/766/585/24

09.01.2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000036 від 12.02.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця-радіотелефоніста 2-го відділення 1-го стрілецького взводу (з охорони об`єкта №385) 6-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдата,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді стрільця-радіотелефоніста 2-го відділення 1-го стрілецького взводу (з охорони об`єкта №385) 6-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 11 лютого 2023 року, близько 22 год. 50 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у приміщенні пральні на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 , діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, всупереч правилам поводження зі зброєю, передбачених ст. ст. 21, 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 97, 111 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, п. 6 розділу 1, п. 5, 6 розділу 3, п.п. 1, 4, п. 5 розділу 4 «Інструкції із заходів безпеки під час користування зброєю та боєприпасами військовослужбовцями Національної гвардії України», п. 2.1, 2.2, 2.7, 2.9 Розділу І «Курсу стрільб зі стрілецької зброї та озброєння бойових машин», п.п. 4, 9, 11 «Порядку застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України», здійснив розряджання закріпленого за ним автомата АК-74 № НОМЕР_2 не біля кулеуловлювача, при цьому ствол зброї спрямував в підлогу у бік солдата ОСОБА_5 , який знаходився поруч, після чого солдат ОСОБА_4 не від`єднуючи в першу чергу магазин від автомата, вимкнувши запобіжник, опустивши перевідник вогню до низу у положення «ОД», відвів затворну раму з газовим поршнем у заднє положення, при цьому не оглянувши та не переконавшись у відсутності патрона в патроннику, відпустив затворну раму з газовим поршнем в переднє положення та здійснив спуск курка з бойового взводу, внаслідок чого здійснив один постріл з автомату АК-74 № НОМЕР_2 у підлогу кулею, в напрямку солдата ОСОБА_5 , яка при рикошеті від підлоги влучила у нього, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: вогнепальної сліпої кульової рани в лівій паховій ділянці живота, яка проникає в черевну порожнину, пошкоджує січовий міхур та продовжується в лівий заочеревний простір, де закінчується, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та вогнепальну сліпу кульову рану задньої поверхні середньої третини правого стегна, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив порушення правил поводження зі зброєю, яке заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 414 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України визнав повністю та суду пояснив, обставини справи як зазначено в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні 01.11.2023 року пояснив, що 11.02.2022 року отримав поранення внаслідок дії ОСОБА_4 , обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив. Пояснив, що має нормальні стосунки з ОСОБА_4 , жодних претензій до нього не має. В наступні судові засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_4 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту якого він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, яке заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12", зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, із застосуванням ст. 58 КК України, у виді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, обставин, що обтяжують покарання, пом`якшуючі обставини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією, характеризується позитивно за місцем служби, вчинив необережний нетяжкий злочин, думку потерпілого.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність у потерпілого будь-яких претензій майнового чи іншого характеру до обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка його обтяжує, ураховуючи також думку прокурора та потерпілого щодо виду і міри покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для призначення покарання у вигляді службового обмеження.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, наявність обставини, яка обтяжуює його покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, є мобілізованою особою.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Покарання у вигляді службового обмеження, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України з ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи вартістю проведення 451 грн.68 коп., судово балістичної експертизи вартістю проведення 4530 грн.72 коп.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 375, 376КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України та призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення 20 (двадцять) відсотків.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 4982 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 40 (сорок) коп. на користь держави.

Речові докази: предмет, зовні схожий на рубашку кулі, калібру 5,45 мм жовто-коричневого кольору; предмет бутилочної форми зеленого кольору, зовні схожий на гільзу патрону 5,45 мм; предмет, зовні схожий на АК-74 з номером « НОМЕР_2 »; предмет, зовні схожий на патрон калібру 5,45 мм пляшкоподібної форми зеленого кольору; предмети зовні схожі на патрони калібру 5,45 мм пляшкоподібної форми зеленого кольору у кількості 28 (двадцяти восьми) штук - вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1