Справа №345/230/23
Провадження № 1-кп/345/118/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуш клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів очевидно недопустимими у кримінальному провадженні № 0000340 від 08.08.2022, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

на розгляді у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №0000340 від 08.08.2022, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання про визнання доказу очевидно недопустимими, в якому просив припинити дослідження протоколу обшуку від 08.08.2022 у приміщенні квартири АДРЕСА_1 та визнати очевидно недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що даній ситуації невідкладних випадків, передбачених законом для проведення обшуку, в слідчого не було. Незважаючи на це, ухвалою слідчого судді від 09.08.2022 надано дозвіл на проведення обшуку слідчим у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_3 . Відповідно до обставин даного кримінального провадження такої необхідності проникнення до вказаної квартири як безпосереднє переслідування особи не було, жодних осіб слідчі не переслідували, сама ж ОСОБА_3 прибула до місця свого проживання у супроводі слідчого та інших працівників поліції. Також про те, що у працівників поліції не було невідкладних підстав до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла ОСОБА_3 вказує відеозапис до протоколу обшуку, де слідчий вказує на необхідність проведення обшуку до постановлення ухвали таку обставину, як врятування майна. Отже, жодних підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, які б давали право слідчому до постановлення ухвали слідчого судді проникнути до квартири не було. А тому, вказаний протокол обшуку є очевидно недопустимим доказом.

Прокурор подав до суду заперечення на вказане клопотання, в якому зазначив, що слідчим ОСОБА_6 08.08.2022 у період часу з 21:25 год. до 23:05 год. у відповідності до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, проведено невідкладний обшук у квартирі по АДРЕСА_2 за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 . Вказану слідчу дію було проведено відповідно до вимог КПК України. У подальшому слідчим за погодженням з прокурором 09.08.2022 подано клопотання до слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, яке цього ж дня було задоволено. Таким чином, вказана слідча дія проводилися в повній відповідності вимогам КПК України, так як обшук квартири проводився у невідкладному порядку, пов`язаному з безпосереднім переслідуванням підозрюваної особи ОСОБА_3 , а твердження сторони захисту щодо визнання протоколів огляду місця події недопустимими доказами є безпідставним.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, в яких просив припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території пішохідного тротуару по АДРЕСА_3 поблизу бетонного паркану та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022, на території ділянки польової дороги по вул. Глібова в м. Калуш поблизу електроопори без номера неподалік паркану з металу та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території ділянки дороги по вул. Глібова в м. Калуш поблизу житлових будинків та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території земельної ділянки в м. Калуш поблизу вулиць Вітовського та Станіслава Людкевича на розвилці дороги та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території земельної ділянки в м. Калуш поблизу вулиць Вітовського та Станіслава Людкевича на земельній ділянці поблизу електроопори № 15 та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території земельної ділянки в м. Калуш поблизу вулиць Вітовського та Станіслава Людкевича на земельній ділянці поблизу залізного стовпчика та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території земельної ділянки в м. Калуш поблизу вулиць Вітовського та Станіслава Людкевича та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 09.08.2022 на території земельної ділянки поблизу озера в м. Калуш поблизу вул. Вітовського та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії та припинити дослідження доказу протоколу огляду місця події від 08.08.2022 на території автозаправочної станції WOG в м. Калуш та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії.

Свої клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, зокрема, відеозапису слідчої дії огляду місця події по вул. Каракая в м. Калуш ОСОБА_3 змушена залишатися поруч з уповноваженими службовими особами, не мала фізичної можливості покинути місце події через підкорення наказу, оскільки фактично була затримана в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вичинені злочину. Отже, ОСОБА_3 з моменту її фактичного затримання 08.08.2022 о 19:05 год. мала право скористатися правом на захист, а також відмовитися від проведення за її участі будь-яких слідчих дій. Натомість працівники поліції, грубо порушуючи вимоги КПК України, Конституції України протягом 12 годин проводять з на той час затриманою слідчі дії, порушивши її право на захист. Слідчі дії: огляд місця події 09.08.2022, які проводилися в м. Калуш на території пішохідного тротуару по вул. Б.Хмельницького, 103 в м. Калуш, на території ділянки польової дороги по вул. Глібова в м. Калуш поблизу електроопори без номера неподалік паркану з металу, по вул. Глібова в м. Калуш поблизу житлових будинків, поблизу вулиць Вітовського та Станіслава Людкевича на розвилці польової дороги, на території земельної ділянки в м. Калуш поблизу АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 на земельній ділянці поблизу електроопори № 15, на території земельної ділянки в м. Калуш поблизу АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , на території земельної ділянки поблизу озера в м. Калуш поблизу АДРЕСА_4 , на території автозаправочної станції WOG в м. Калуш, за участі ОСОБА_3 проведені без визначення її процесуального статусу з істотним порушенням прав людини, а саме: не забезпечено право ОСОБА_3 на захист. Отже, вказані протоколи огляду місця події є очевидно недопустимими доказами.

Прокурор подав до суду заперечення на клопотання, в яких зазначив, що вказані слідчі дії проведено у відповідності до вимог КПК України, про що складено письмові протоколи у присутності понятих. Окрім цього, у відповідності до ч. 7 ст. 237 КПК України вказані слідчі дії проводилися із застосуванням безперервної відеофіксації. Проведення слідчих дій відбувалося у публічному (громадському) місці, а слідчий здійснював виявлення та фіксацію речових доказів, які ОСОБА_3 добровільно видала. При цьому, ОСОБА_3 добровільно вказувала на місця, де нею було заховано «закладку». У протоколах огляду місця події містяться особисті підписи ОСОБА_3 , що засвідчує відсутність у неї зауважень до протоколів і те, що їй роз`яснено її права, як учасника слідчої дії. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 237 КПК України заяви від ОСОБА_3 не надходило. Таким чином, вказані слідчі дії проводилися в повій відповідності вимогам КПК України, а твердження сторони захисту щодо визнання протоколів огляду місця події недопустимими доказами є безпідставними.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої підтримав подані ним клопотання, з підстав, викладених у них, та просив суд їх задоволити.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подані ним заперечення з підстав, викладених у них, та у задоволенні клопотань захисника обвинуваченої просив відмовити.

Суд, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України). Доказ повинен бути отриманим у порядку, встановленому КПК України, в іншому випадку він не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Сторона обвинувачення згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, таке діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (ч. 2 ст. 87 КПК).

За загальним правилом, визначеним статтею 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Проте, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Докази, передбачені статтею 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу» слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінальними процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів, та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного, саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Щодо клопотання про визнання очевидно недопустимим протоколу обшуку від 08.08.2022 у приміщенні квартири АДРЕСА_1 та визнати недопустимим даний доказ, відеозапис до нього та речі, які було вилучено в ході проведення даної слідчої дії, суд зазначає наступне.

З протоколу обшуку від 08.08.2022 встановлено, що 08.08.2020 в період часу з 21:25 год. до 23:05 год. було проведено обшук за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_3 , якій у відповідності до КПК роз`яснено її права та обов`язки. В ході проведеного обшуку ОСОБА_3 добровільно видала заборонені в обігу наркотичні речовини (т.2 а.п. 112-116).

Окрім цього встановлено, що слідчий ОСОБА_6 мотивував необхідність проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді як врятування майна.

Після цього, 09.08.2022 слідчий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку, яке ухвалою суду від 09.08.2022 було задоволено. Слідчим суддею встановлено, що проведення обшуку у вказаній квартирі зумовлено з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей, що мають значення для кримінального провадження, а отримати вказані докази іншим шляхом неможливо, та було зумовлено крайньою необхідністю (т. 2 а.п. 147-149).

За приписами ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 ст. 233 цієї статті. У редакції закону, що діяла під час проведення слідчої дії, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Посилання захисника обвинуваченої на те, що така необхідність проникнення до вказаної квартири, як безпосереднє переслідування особи не було, жодних осіб слідчі не переслідували, сама ж ОСОБА_3 прибула до місця свого проживання у супроводі слідчого та інших працівників поліції, є неспроможним, оскільки невідкладний обшук проведений у відповідності до вимог ст. 233 КПК України, легалізований у встановленому законом порядку, а тому доводи захисника про очевидну недопустимість як доказу протоколу обшуку з цих підстав є необґрунтованими. При цьому, суд зазначає, що в ухвалі слідчого судді не вказано про таку підставу проведення обшуку, як переслідування особи, а вказано, що його проведення обушку було зумовлено крайньою необхідністю.

Водночас, зазначення в клопотанні слідчого того, що невідкладний обшук був зумовлений безпосереднім переслідуванням особи, з урахуванням того, що в цьому провадженні був наданий такий дозвіл, в цілому не свідчить про наявність такого істотного порушення норм КПК, яке вплинуло чи могло б вплинути на законність та обґрунтованість проведення обшуку, оскільки слідчим суддею була надана відповідна оцінка клопотанню слідчого.

При цьому, оцінюючи доводи сторони захисту, суд також зважає на те, що ОСОБА_3 була присутньою під час проведення оскаржуваної слідчої дії, проте ніяких заперечень з цього приводу не виказувала, а навпаки добровільно видала наркотичні засоби. Водночас, зазначення слідчим такої підстави проведення обшуку, як врятування майна, на думку суду, дійсно мало місце, оскільки непроведення невідкладного обшуку могло стати перешкодою для вилучення вказаного майна, що має значення для кримінального провадження, оскільки його могло бути знищено чи переміщено, що в свою чергу могло перешкодити його виявленню.

Щодо клопотань про визнання очевидно недопустимим протоколів оглядів місця події, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні було досліджено протокол огляду місця події від 08.08.2022, місцем огляду якого являється тротуар, що по вул. Каракая в м. Калуш, а саме: напроти приміщення Нової Пошти № 1.

На думку суду неспроможними є твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_3 фактично була затримана 08.08.2022 о 19:05 год. після її зупинення працівниками поліції та проведення в її присутності протоколу огляду місця події в м. Калуш по вул. Каракая, оскільки дослідженні матеріали кримінального провадження не містять доказів про обмеження ОСОБА_3 у пересуванні або того факту, що остання через підкорення наказу змушена була залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні. Крім того, не встановлено фактів застосування спецзасобів.

Зі змісту протоколу огляду місця події встановлено, що під час цієї слідчої дії ОСОБА_3 без будь-якого примусу, у присутності двох понятих добровільно видала працівникам поліції заборонені речовини, жодних зауважень від учасників огляду не надходило, зокрема, і від обвинуваченої.

Окрім цього, відповідно до ч. 6 ст. 237 КПК України слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Водночас, заборона слідчого залишати місце огляду не є підставою вважати, що особу було фактично затримано, оскільки це є правом слідчого, спрямованим на забезпечення проведення належним чином огляду.

Таким чином, на момент проведення вказаного огляду місця події ОСОБА_3 не мала процесуальної статусу підозрюваної у розумінні ч. 1 ст. 42 КПК, а тому порушень вимог ч. 8 ст. 42 КПК з боку органів досудового розслідування не допущено, зокрема, і не порушено право обвинуваченої на захист.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що після проведення вказаної слідчої дії слідчим було проведено невідкладний обшук за місцем проживання обвинуваченої, під час якого ОСОБА_3 було роз`яснено, що вона має право на захисника, а також те, що, якщо вона має захисника, то може йому зараз зателефонувати, окрім цього, зокрема, їй роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, що також підтверджується протоколом обшуку, в якому зазначено, що обвинуваченій у відповідності до КПК роз`яснено права та обов`язки, що підтверджується підписом останньої.

При цьому, всі наступні огляди місць події, які захисник просить визнати очевидно недопустимими доказами, були проведені після вказаної слідчої дії, тобто, після роз`яснення слідчим ОСОБА_3 її права на захист.

Суд зауважує, що на даній стадії судового розгляду безпосереднє дослідження доказів судом відеозаписів, які долучені до протоколів оглядів ще не розпочато. Водночас, за змістом ч. 2 ст. 89 КПК України встановлення очевидної недопустимості доказу тягне за собою неможливість його дослідження.

Проте, враховуючи все викладене вище, суд не вбачає на даний момент часу та на даному етапі вважати вказані захисником докази очевидно недопустимими, а до видалення суду для ухвалення остаточного судового рішення по суті кримінального провадження, на думку суду, оцінка цих доказів на предмет їх допустимості буде обмежувати права однієї зі сторін, в даному випадку сторони обвинувачення, оскільки вказане рішення суду не підлягає оскарженню. Позбавивши права однієї зі сторін на надання та дослідження доказів, суд не забезпечить виконання завдань та засад кримінального провадження і, перш за все, змагальності сторін, свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведення перед судом їх переконливості.

У даному випадку прийняття і дослідження вказаних доказів як реалізація права сторони не може жодним чином непоправно нашкодити іншій стороні, оскільки суд може визнати недопустимим та неналежним будь-який доказ при прийнятті остаточного рішення у справі. Натомість неприйняття і недослідження певних доказів, на думку суду, може непоправно нашкодити інтересам правосуддя, оскільки правила допустимості доказів є як гарантією прав особи в кримінальному процесі, так і гарантією правосуддя.

Також суд зазначає, що в умовах змагальності процесу в багатьох випадках досить складно передбачити наперед напрямок розвитку подій під час судового розгляду, оскільки сторона захисту може вільно обирати свою тактику від повного визнання вини до повного її заперечення, вона може визнати певні фактичні обставини або навпаки висловити несподівані аргументи, які потребуватимуть перевірки, вона також може заперечувати допустимість чи достовірність одного, кількох або всіх доказів або навпаки не бачити в цьому сенсу, тощо.

Саме така непередбачуваність змагального процесу потребує пошуку судом відповідного балансу конкуруючих інтересів держави, потерпілого, обвинуваченого та інших осіб у кожному конкретному випадку для того, щоб забезпечити справедливість процесу в цілому. Це також вимагає застосування такого підходу до тлумачення норм процесуального права, які мають відомий рівень абстрактності, щоб це не створило, ані невиправданих переваг однієї зі сторін процесу, ані невиправданих формальних перепон для реалізації сторонами своїх прав і обов`язків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (рішення у справі «Walchli v. France»).

Також Європейський суд з прав людини звернув увагу, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд є те, що кримінальне провадження, в тому числі елементи такого провадження, пов`язані з процедурою, повинні бути змагальними. Право на змагальність означає, що в кримінальному провадженні як стороні обвинувачення, так і стороні захисту повинна забезпечуватись можливість бути обізнаною про факт подання іншою стороною зауважень та коментувати подані зауваження та докази (рішення у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії»).

Крім того, висловивши на даній стадії судового розгляду свою думку щодо певних доказів та похідних від них, суд заздалегідь, до постановлення остаточного судового рішення, висловить свою позицію за вказаним кримінальним провадженням, що в цілому може поставити під сумнів неупередженість суду і здатності його об`єктивно розглянути кримінальне провадження.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що заявлені є клопотання захисника щодо визнання доказів очевидно недопустимими задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 242, 332, 371, 372, 392 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотань захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів очевидно недопустимими відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 17.11.2023 о 09:00 год.

Суддя: