УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 555/569/22

провадження № 51-7265ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 07 червня

2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 69 115 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 25 584, 12 грн на користь КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради за витрати понесені цим закладом на лікування потерпілої ОСОБА_6 .

Вирішено питання щодо запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2023 року стосовно ОСОБА_4 залишено без зміни, а апеляційну скаргу засудженого

- без задоволення.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_4 14 листопада 2021 року, приблизно о 15:00, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання (

АДРЕСА_1 ), дочекавшись щоб жителька і власниця вищевказаного домоволодіння та його співмешканка ОСОБА_6 , лягла на ліжко в спальній кімнаті та, взявши до рук сокиру, зайшов до кімнати і, тримаючи сокиру правою рукою за дерев`яне сокирище тупою металевою ударною частиною, завдав потерпілій щонайменше два удари в голову, внаслідок чого спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження.

Надалі перемістив тіло потерпілої на протилежну сторону ліжка та залишив її у спальній кімнаті, тобто виконав всі необхідні дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , проте його умисел не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілій було своєчасно надано медичну допомогу.

Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити ухвалу Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року та перекваліфікувати дії

ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК та призначити підзахисному покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у ОСОБА_4 був відсутній умисел на вбивство потерпілої, а тому він має нести відповідальність за фактично заподіяні наслідки, тобто лише за спричинені потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. Зазначає, що суди не врахували вищевказаного при кваліфікації дій засудженого.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені вимоги закону при розгляді цього кримінального провадження судами були дотримані. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій.

Що стосується доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неправильну, на думку захисника ОСОБА_5 , кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 , слід зазначити таке.

За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна

- це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова

- наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом,

при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто

наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Апеляційний суд, враховуючи вищенаведене, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, обґрунтовано погодився з кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.

Зокрема, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_6 , наданих нею в суді першої інстанції, а також протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 24 березня 2022 року, 14 листопада 2021 року потерпіла разом з ОСОБА_4 перебувала у своєму будинку, де, крім них, нікого не було. В обідню пору лягла відпочити у спальній кімнаті, куди зайшов ОСОБА_4 , який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, і почав завдавати їй ударів сокирою по голові, після чого вона втратила свідомість і подальших дій засудженого не пам`ятає.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано відкинув версію засудженого про те, що потерпіла його оговорює, а він не завдавав їй ударів сокирою по голові, вказавши, що за показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 14 листопада

2021 року, не додзвонившись до своєї сестри та тітки ОСОБА_6 , вони

приїхали до будинку потерпілої, однак двері були зачинені зсередини.

Коли ОСОБА_8 відкрив двері за допомогою ножівки і вони зайшли

до будинку, у спальні побачили на ліжку ОСОБА_6 , яка була без свідомості, з побитою головою, повністю у крові, а ОСОБА_4 , будучи у стані

алкогольного сп`яніння, спав. Негайно була викликана швидка допомога і працівники поліції.

Водночас апеляційний суд наголосив, що зазначені свідки у місцевому

суді повідомили, що ОСОБА_4 постійно агресивно ставився до

ОСОБА_6 та неодноразово вчиняв стосовно неї домашнє насильство.

Як убачається з рішень судів обох інстанцій, цей факт підтвердила і сама потерпіла.

Також апеляційний суд врахував, що показання потерпілої ОСОБА_6 щодо механізму і обставин скоєного злочину не суперечать фактичним даним

судово-медичних експертиз від 14 лютого 2022 року № 14 та від 05 квітня

2022 року № 41, а показання свідків узгоджуються з протоколом огляду місця події від 14 листопада 2021 року.

Зважаючи на вищевказане Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що встановлені місцевим судом фактичні

обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення

тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_4 умисно, завдаючи, без будь-якого попередження, зі значною силою, численні удари, небезпечним знаряддям - сокирою, в життєво-важливий орган - голову, в тому числі, і коли ОСОБА_6 була без свідомості, діяв з прямим умислом на позбавлення

життя потерпілої, так як усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій та передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання.

Заслуговує на увагу і поведінка засудженого після вчинення злочину, який завдав лежачій потерпілій численні удари в голову, не звертаючи уваги на її безпорадний стан та наслідки своїх дій, не намагався надати останній необхідну медичну допомогу, після чого ліг спати, залишивши потерпілу у небезпечному для життя стані.

При цьому апеляційний суд, враховуючи тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, їхню ознаку «небезпека для життя» та локалізацію,

дійшов правильного висновку, що лише своєчасне надання невідкладної медичної допомоги не призвело до непоправних наслідків - настання

смерті ОСОБА_6 , якій, згідно доказів кримінального провадження,

що підтверджено представником потерпілої при апеляційному розгляді, відразу було проведено одну складну нейрохірургічну операцію, а згодом, і повторну операцію.

Отже, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно встановив наявність у діях засудженого умислу на вбивство потерпілої, правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК. Висновки місцевого суду повністю відповідають встановленим судом обставинам справи, ґрунтуються на ретельно, всебічнодосліджених та оцінених доказах у їх сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК. З чим обґрунтовано погодився й апеляційний суд.

Касаційна скарга захисника ОСОБА_5 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленої стосовно ОСОБА_4 ухвали Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року.

Призначене ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддів, є справедливим.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту судових рішень,

не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням приписів статей 50, 65 КК. При цьому колегія суддів не вбачає підстав для застосування до засудженого положень

ст. 69 КК.

З оскаржуваного судового рішення видно, що апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги засудженого. Зазначені в ухвалі апеляційного суду мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Ураховуючи наведені у касаційній скарзі мотиви та зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3