ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000921 за апеляційною скарг ою представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карлоліпнехта Льговського району Курської області РФ, громадянина України, з середньою неповною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

15 вересня 2021 року ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 12 год. 30 хв. до 14 год. 25 хв., на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, між ним та його братом ОСОБА_11 , виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_9 взяв зі стола кухонний ніж та тримаючи його у лівій руці, завдав ножем один удар ОСОБА_11 в область грудної клітини з права, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням легені та аорти та розвитком крововтрати, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці скоєння злочину.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що стороною обвинувачення не надані суду докази наявності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Відсутні докази наявності в діях обвинуваченого умислу на вбивство.

У вироку не зазначені відомості про допит свідка ОСОБА_12 , який охарактеризував обвинуваченого та померлого ОСОБА_11 , та який вказував, що ОСОБА_9 йому повідомив, що не хотів вбивати брата, а захищався від його дій.

Не надано оцінку показанням обвинуваченого щодо події та наявним у справі доказам.

У зв`язку з чим вважає, що в діях обвинуваченого є перевищення меж необхідної оборони.

Окрім цього зазначив, що на думку потерпілої ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому, завдану шкоду їх відшкодував, тому претензій до нього вона не має.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неправильно встановив обставини провадження та дійшов безпідставного висновку про наявність у обвинуваченого умислу на вбивство брата.

Вважає, що суд неналежним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази з яких можна зробити висновок, що ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 удар ножем з метою самозахисту.

Вказав про відсутність у вироку посилання на показання свідка ОСОБА_12 , що вказує на порушення положень ст. 94 КПК України.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про витребування медичної документації щодо померлого ОСОБА_11 , про проведення повторного слідчого експеременту на місці вчинення злочину, про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Крім цього вказує, що у вироку не відображено позицію потерпілої ОСОБА_10 про наявність щирого каяття та відшкодування шкоди, у зв`язку з чим у неї немає жодних претензій до обвинуваченого.

Не надано оцінку показанням обвинуваченого щодо події, який при цьому неодноразово вказував, що він не мав умислу на вбивство, те, що він наніс лише один удар, показанням свідка ОСОБА_12 , який негативно охарактеризував ОСОБА_11 , кількості етилового спирту в організмі ОСОБА_11 .

Тобто вважає, що дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати як необхідну оборону, так як він діяв з метою самозахисту від посягань ОСОБА_11 .

Крім цього прокурор Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_13 на вирок суду подав апеляційну скаргу, від якої відмовився до закінчення апеляційного розгляду.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої в підтримку своїх апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Факт спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_11 та наслідки такого ушкодження у вигляді смерті учасниками провадження не оспорюється та підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні у суді першої інстанції належними та допустимими доказами.

Що стосується доводів апеляційних скарг та пояснень обвинуваченого про те, що в діях ОСОБА_9 є перевищення меж необхідної оборони, необхідно зазначити таке.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи сам факт заподіяння ОСОБА_11 удару ножем та спричинення проникаючого колото-різаного поранення в результаті якого настала смерть ОСОБА_11 , обвинувачений не оспорює.

З висновку судово-медичного експерта № 10-12/2150-С/21 від 15.10.2021, при обстеженні трупа було встановлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, що бере початок раною на грудях праворуч в ділянці п`ятого міжребер`я, на 10 см праворуч від умовної серединної лінії та 21 см вниз від ділянки проекції середньої третини правої ключиці та на 120 см вверх від рівня підошовної поверхні стоп, рановий канал направлений справа наліво, спереду назад та дещо знизу верх довжиною 13 см, проходить в товщі жирової клітковини та м`язів грудей, проникає в праву плевральну порожнину в правому п`ятому міжребер`ї по середньо ключичній лінії скрізь міжреберні м`язи, проходить наскрізь середню частку правої легені з ушкодженням паренхіми та плеври, проникає в порожнину осердя слідує вбік основи серця, де є наскрізне ушкодження стінки аорти у висхідному відділі дуги.

Вказане колото-різане поранення утворилося внаслідок дії односторонньо-гострого, плоского, типу клинка ножа, предмета що мав колюче-ріжучі властивості, лезо середньої гостроти заточки та обух «П»-подібного поперечного перетину з помірно вираженими ребрами, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися.

Дане поранення є прижиттєвим, утворилось в термін не більше ніж 30 хв. до настання смерті, на що вказує характер та морфологія ушкоджень, а також дані судово-гістологічної експертизи.

Зазначене проникаюче колото-різане поранення грудей з ушкодженням легені та аорти та розвитком крововтрати має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Причиною смерті ОСОБА_11 стало проникаюче колото-різане поранення і множинні колото-різані поранення грудної клітини з ушкодженням легені та аорти, що призвело до розвитку гострої крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Окрім цього вказаним висновком експерта встановлено ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці праворуч лінійної форми з буро-червоною поверхнею, що западає, орієнтоване вертикально, розміром 2,5х0,2 см., яке утворилося близько 1 доби до настання смерті. Інших ушкоджень, зокрема і на кінцівках, висновком експерта не встановлено.

Відповідно до висновку експерта № 09/1517-С/2021 від 06.09.2020, в ОСОБА_9 були виявлені ушкодження: садна у лівій скроневій області і в області перенісся, невизначеної форми, виконані западаючими коричневими скоринками, розміром 1.2х0.5 і 0.4х0.1 см.; синці у правій околоочній області, на правій щоці, невизначеної форми, багряно-фіолетового кольору, розміром 4х3 і 3х2 см.

Ці ушкодження виникли від ударної дії тупих предметів, характерні особливості яких на тілі потерпілого не відобразилися, та могли бути отримані в строк за 1-2 дні та більше до проведення експертизи.

На тулубі у обвинуваченого будь-яких ушкоджень висновком експерта не виявлено.

З огляду на вказане показання обвинуваченого про те, що потерпілий йому завдав кількох ударів кулаками в обличчя та тулубу, не узгоджуються з вказаними вище висновками експерта, так як у потерпілого будь-яких ушкоджень на руках не знайдено.

Крім того не знайшли підтвердження і доводи сторони захисту про наявність у потерпілого під час конфлікту в руках ножа.

Як вбачається з даних протоколу проведення слідчого експерименту з обвинуваченим від 16.01.2021 з відеозаписом до нього, згідно яких ОСОБА_9 розповів, що 15.09.2021 він перебував вдома та вживав горілку. Коли додому прийшов його брат ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, то почав його ображати нецензурною лайкою та завдавав йому удари кулаками по обличчю та тулубу. Потім його брат заспокоївся і ОСОБА_9 ліг на своє ліжко. Але через деякий час ОСОБА_14 знов підійшов до нього та завдав йому ударів по голові. Це розлютило ОСОБА_9 і він з журнального столику взяв кухонний ніж з руків`ям чорного кольору, та тримаючи його у лівій руці завдав один удар в область грудної клітини, праворуч, своєму брату ОСОБА_11 . При цьому, вони знаходились у положенні стоячи обличчям один до одного, на відстані приблизно 50-70 см.

Про наявність у потерпілого ножа обвинувачений під час слідчого експерименту не зазначав, як і про погрози потерплого вбити його. Будь-якого ножа у померлого чи поряд з тілом під час огляду місця події органом досудового розслідування не виявлено та обвинувачений не зазначає, який саме ніж був у померлого та де в подальшому він подівся.

Тому суд правильно критично оцінив позицію сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_9 захищався від посягання на нього потерпілого ОСОБА_11 .

Тобто, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно обставин, які передували вчиненню злочину, а саме вживання спиртних напоїв, як обвинуваченим так і потерпілим, взаємовідносин обвинуваченого та потерпілого, які почали сварку, відсутність будь-яких обґрунтованих доказів щодо наявності з боку потерпілого суспільно-небезпечного посягання, від якого обвинувачений повинен був захищатися. Відповідно до висновку експерта обвинувачений завдав ОСОБА_11 удару ножем зі значною силою, оскільки рановий канал довжиною 13 см. Дані обставини не свідчать, що дії потерпілого, потребували захисту, який був застосований засудженим. А з урахуванням способу та знаряддя вчинення злочину, характеру, удару, який був нанесений з достатньою силою, механізму утворення та локалізації поранення завданого потерпілому в область грудної клітини, де знаходиться життєво важливі органи, наслідки його діяння у виді смерті потерпілого та причинний зв`язок між діями та наслідком, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, натомість ними доведена винуватість ОСОБА_9 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_11 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 115 КК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого і діяв в стані необхідної оборони, є необґрунтованими, оскільки статтею 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно-небезпечного посягання. Будь-яких доказів, які б свідчили, що потерпілий ОСОБА_11 вчинив суспільно-небезпечне посягання щодо ОСОБА_9 , у зв`язку з чим обвинувачений міг перебувати у стані необхідної оборони, немає.

Таким чином обвинувачений, використовуючи ніж і завдаючи ним удар в ділянку грудей, де розташоване життєво важливі органи, не міг не передбачити, що в результаті цих дій потерпілий отримає тілесні ушкодження від яких помре.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 524 від 11.10.2021 ОСОБА_9 у період часу, якому відповідає правопорушення виявляв хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, проте міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Тобто характер заподіяного ушкодження, дії обвинуваченого, спосіб і знаряддя вчинення злочину, прямо вказують на наявність у нього умислу на вчинення вбивства.

Отже, доводи апелянтів про вчинення ОСОБА_9 умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони та необхідність кваліфікації його дій за ст. 118 КК України, є безпідставними.

У апеляційних скаргах не наведено доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення.

З огляду на вказане, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінального правопорушення, є правильними та доводяться дослідженими судом доказами.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного поведінкою потерпілого, обставини, яка обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим доводи апелянтів про наявність у обвинуваченого щирого каяття є безпідставним.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винуватим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично не визнавав, відразу після події допомогу потерпілому не надав, що вказує на відсутність критичного ставлення до злочинної діяльності, та не вказує на наявність щирого каяття.

Колегія суддів враховує думку потерпілої про відсутність претензій до обвинуваченого, проте суд зважає на те, що ОСОБА_10 є сестрою як обвинуваченого так і потерпілого та будь-яких доказів про відшкодування ОСОБА_9 їй збитків не надала.

Отже, судом взято до уваги всі обставини, які враховуються під час призначення покарання. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4