КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5263/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 листопада 2023 року включно, утримуючи його в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховуючи у сукупності конкретні обставини справи, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, у тому числі особливо тяжкого злочину, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості загрожуєпокарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який має певні сімейні зв`язки, постійне місце реєстрації на території м. Києва, офіційно не працевлаштований, суспільно - корисною працею не займається, інкримінований злочин вчинений з метою отримання грошової винагороди за умисне спричинення смерті людині, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та здійснити незаконний вплив на свідків та потерпілих, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_6 обов`язків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2023 просить її скасувати та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, нічний домашній арешт, особисте зобов`язання, або встановити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, яких він фактично не вчиняв. ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, до затримання працював, має постійне місце мешкання, має соціальні зв`язки - мати та сестру, є військовослужбовцем ЗСУ та має наміри в подальшому боронити Батьківщину.

Крім того, апелянт зазначає, що під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_6 щиро та послідовно повідомив слідчому про події, які мали місце ввечері 01.12.2019 та про свою участь у них. Згідно наданих ОСОБА_6 пояснень, він жодним чином не причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також апелянт вказує, що в ході досудового розслідування та в судовому засіданні по кримінальному провадженні, в якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_9 визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п.6, 11, 12 ст. 115, ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 263, ч. 1,4 ст. 358 КК України, та повідомив органу досудового розслідування та безпосередньо суду про обставини його вчинення та про факт спричинення вищевказаних злочинів одноособово.

Крім того, апелянт зазначає, що ризики, які наведені у клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 є безпідставними та недоведеними.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування або суду, апелянт вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, та під час військового стану можливості виїхати за межі України не має.

Щодо ризику знищення, переховування та спотворення доказів, апелянт зазначає, що сторона обвинувачення доказів можливості таких дій з боку ОСОБА_6 не надала.

Щодо незаконного впливу на потерпілого чи свідків, апелянт вказує, що сторона обвинувачення доказів можливості такий дій з боку обвинуваченого ОСОБА_6 не надала. В ході допиту свідки про можливість погрози з боку обвинуваченого не повідомляли.

Також, щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апелянт зазначає, що сторона обвинувачення доказів можливості таких дій з боку ОСОБА_6 надала.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, апелянт вказує, що сторона обвинувачення, доказів можливості таких дій з боку ОСОБА_6 не надала. Інкримінованого кримінального правопорушення він не вчиняв.

Апелянт вказує, що підставою для обрання ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу є не наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тяжкість нібито вчиненого ним кримінального правопорушення, проте за вище викладених обставин, відсутня необхідність у застосування найбільш сурового запобіжного заходу.

ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у них, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарг не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Шевченківськогорайонного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2020 за № 00007 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 15 п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 119, ч.1 ст. 263, ч. 1, 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 листопада 2023 року включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою проти життя та здоров`я особи, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації на території м. Києва,міцність його соціальних зв`язків, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займався, має досвід поводження з вогнепальною зброєю, отриманий під час участі у бойових діях, інкримінований злочин вчинений з метою отримання грошової винагороди за умисне спричинення смерті людини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики наявні і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, до затримання працював, має постійне місце проживання, матір і сестру та є військовослужбовцем ЗСУ, як на підстави відсутності ризику переховування від суду, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зазначені обставини, з урахуванням усіх даних щодо особи обвинуваченого, на даному етапі провадження не будуть достатніми стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, у даному провадженні, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Не заслуговують на увагу і твердження апеляційної скарги захисника про те, що його підзахисний під час військового стану не має можливості виїхати за межі України, оскільки дані обставини не виключають можливості обвинуваченого переховуватись в межах території України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

Щодо посилань захисника на відсутність ризику знищення, переховування та спотворення доказів, а також ризику перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, то колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки такі ризики не були встановлені судом першої інстанції.

Посилання захисника на фактичні обставини справи, показання обвинувачених у даному провадженні, в тому числі і на показання ОСОБА_6 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки це є предметом судового розгляду суду першої інстанції та наступної їх оцінки, яку суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого судом апеляційної інстанції обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу. Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Також, продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно прийняв рішення, не визначати обвинуваченому розмір застави в порядку, передбаченому ч.4 ст. 183 КПК України з огляду на те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 спричинило загибель людини, а тому, доводи апеляційної скарги захисника щодо визначення розміру застави його підзахисному, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 листопада 2023 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4