КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 00000 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Яцьки Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6

та обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 03.03.2021 року протягом другої половини дня, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та вживав горілку.

Цього ж дня, близько 18 год. 30 хв. до вищевказаного домоволодіння прибули племінник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння.

03.03.2021 року близько 18 год. 40 хв. на території подвір'я між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу повернення ОСОБА_9 мотоблоку кустарного виробництва, що належить ОСОБА_11 (батьку ОСОБА_9 ).

У конфлікт між вказаними особами, що супроводжувався словесною перепалкою та взаємними образами, втрутились ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .

Близько 18 год. 50 хв. у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і був обурений поведінкою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх лайкою в свою адресу, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень указаним особам.

03.03.2021 року близько 18 год. 55 хв., з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, протиправно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускав їх настання, ОСОБА_5 забіг до спальної кімнати будинку, де з-під дивану дістав мисливську рушницю марки «Simson» 12-го калібру № НОМЕР_1 , яка належить йому на праві власності, та зарядивши її двома дробовими рушничними патронами центрального запалення 12-го калібру, споряджених саморобним способом з використанням частин промислового виробництва - дробом «№ 0000» та «№ 0», вийшов з приміщення будинку, де з відстані близько п`яти метрів здійснив перший постріл у гору під кутом 45-60°, а другий постріл у напрямку місця знаходження ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які знаходились поруч один біля одного на відстані близько 1.6 метра.

Цими протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_10 фізичного болю, а також тілесні ушкодження у вигляді сліпого непроникаючого вогнепального дробового ушкодження грудної клітки справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та наскрізного вогнепального дробового ушкодження верхньої третини правого передпліччя та ліктьової ямки з дефектом шкіри, м`яких тканин, м`язів та частковим ушкодженням променевого і серединного нервів, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров'я на строк понад 21-го дня, у зв`язку із чим був госпіталізований до комунального закладу «Богуславська центральна районна лікарня».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, з доповненнями до неї, в якій просить змінити вирок Обухівського районного суду Київської області від 02.06.2023 року, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на те, що у нього виник умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також, що він діяв з метою заподіяння шкоди їх здоров`ю.

Визнати щире каяття та вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого, обставинами, які відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання.

Пом`якшити призначене покарання, а саме призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільнивши відповідно до вимог ст. 75 КК України від відбування даного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

В обґрунтування вимог поданої скарги, обвинувачений посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, як зазначає апелянт, висновок суду щодо наявності у ОСОБА_5 прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ґрунтується лише на припущеннях суду першої інстанції та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у справі.

Як далі зазначає ОСОБА_5 у своїй скарзі, маючи значний досвід користування мисливською зброєю і здійснюючи з малої відстані прицільний постріл між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які знаходились один від одного на відстані близько 1,6 метрів, мав за мету лише їх налякати, а не спричиняти їм тілесні ушкодження. При цьому, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, тобто діяв з непрямим умислом.

Зокрема, як зазначає апелянт, з матеріалів справи видно, що її він щиро розкаявся у вчиненому та співпрацював зі слідством, дав пояснення причин вчинення такого злочину, і відповідно до його пояснень, причиною вчинення кримінального правопорушення стало неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_10 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння почав ображати дружину ОСОБА_5 .

Зазначає апелянт і про те, що при призначенні йому покарання, суд не взяв до уваги щире каяття та вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на утриманні має неповнолітню дитину, дружину, яка має 2 групу інвалідності. Під час досудового розслідування, та під час судового розгляду , намагався відшкодувати заподіяні потерпілому ОСОБА_10 матеріальні та моральні збитки, однак потерпілий відмовився отримувати запропоновані йому кошти.

Як вважає апелянт, суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, а також встановити мінімальний термін іспитового строку, вважає призначення покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування даного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном 1 рік буде не лише справедливим. але й необхідним та достатнім для виправлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я або значну втрату працездатності менш як на одну третину, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що висновок суду першої інстанції щодо наявності у нього прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ґрунтується лише на припущеннях суду та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на таке.

По-перше, дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку доказами, які були отримані у порядку, встановленому КПК України, безспірно доведено, що саме в результаті умисного пострілу з мисливської рушниці марки «Simson» 12-го калібру № НОМЕР_1 , за встановлених судом обставин, ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді сліпого непроникаючого вогнепального дробового ушкодження грудної клітки справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та наскрізного вогнепального дробового ушкодження верхньої третини правого передпліччя та ліктьової ямки з дефектом шкіри, м`яких тканин, м`язів та частковим ушкодженням променевого і серединного нервів, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21-го дня.

Більш того, сам ОСОБА_5 , як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, фактично не заперечував цих обставин, а тому його об`єктивні дії не можуть розцінюватись як вчинені з необережності, оскільки для такого висновку відсутні будь-які правові підстави.

Що ж стосується тверджень обвинуваченого про те, що, здійснюючи постріл з мисливської рушниці у напрямку місця знаходження ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які знаходились поруч один біля одного на відстані близько 1,6 метра, він не мав прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень будь-кому із них, то вони не тільки не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

По-друге, склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, дійсно передбачає наявність умисної форми вини.

Водночас, умисел, як це передбачено ч. 1 ст. 24 КК України, поділяється на прямий і непрямий.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КК України, непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Знов ж таки, як встановлено по справі, на підставі сукупності досліджених під час судового розгляду доказів, у тому числі показань самого ОСОБА_5 , об`єктивні дії останнього, пов`язані зі здійсненням пострілу з мисливської рушниці марки «Simson» 12-го калібру № НОМЕР_1 у напрямку потерпілого ОСОБА_10 , дозволяють стверджувати про те, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

У зв`язку з вищенаведеним, згідно з оскаржуваним вироком, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України з непрямим умислом, оскільки хоча і не бажав настання суспільно небезпечних наслідків у виді умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, проте свідомо припускав їх настання.

Таким чином, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки вказаний висновок ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, а тому підстави для перегляду оскаржуваного вироку в цій частині, на які обвинувачений посилається у своїй апеляційній скарзі, відсутні.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного та його відношення до скоєного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також, у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України, суд першої інстанції врахував конкретні обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, а саме те, що він не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи все вищевикладене, суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій та негативно ставиться до вчиненого, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому покарання, дозволяють колегії суддів зробити висновок про те, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни вироку з метою пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання або скорочення іспитового строку.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення, яким вирок Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 371/695/21

Номер провадження : 11-кп/824/4402/2023

Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1