Справа № 751/4749/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/528/23
Категорія - ч.1 ст. 121 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові об`єднані кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №0001626 від 28 травня 2021 року та № 0002673 від 30 серпня 2021року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, інваліда 3 групи, раніше неодноразово судимого, останній раз 17 серпня 2020 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волію

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його фактичного затримання,з 20 серпня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету із зарахуванням на рахунок КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради грошові кошти в сумі 10 069 грн. 08 коп., витрачені комунальним закладом на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 19 847 грн. 22 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що

1) 13 травня 2021 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_6 , у приміщенні магазину «ЄВА» №1405, розташованого по вул. Незалежності, 15 у м. Чернігові, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу з полиці торгового залу таємно викрав одну туш для вій «LOreal Paris Volume Million Lashes Extra - Black» екстра-чорна, 9,2 мл та жіночу туалетну воду «Versace Bright Crystal» 30 мл, на загальну суму 1787 грн. 20 коп., чим заподіяв матеріальну шкоду Товариству з обмеженою відповідальністю «РУШ».

2) 14 травня 2021 року, близько 12 год. 44 хв., ОСОБА_6 , у приміщенні магазину «Седам-маркет», розташованого по вул. Красносільського, 61 у м. Чернігові, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом підбору ключа, проник до відокремленої камери схову речей, вказаного магазину, звідки таємно викрав пакет з речами та продуктами харчування, які належали ОСОБА_10 , чим заподіяв матеріальну шкоду на загальну суму 688 грн. 30 коп..

3) 29 серпня 2021 року близько, 23 години, ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку по АДРЕСА_2 , під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно завдав ОСОБА_9 один удар кухонним ножем в ділянку живота, внаслідок чого спричинив проникаюче колото-різане поранення живота без пошкодження внутрішніх органів, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею, яке відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії за епізодом від 14 травня 2021року з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, а за фактом спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень його дій перекваліфікувати з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не пов`язане із позбавлення волі.

Мотивує тим, що 14 травня 2021 року він разом з ОСОБА_11 прийшов до магазину «Седам», де в камері схову залишив свої речі та чекав поки його співмешканка вийде з покупками. Коли вони виходили з магазину, то він забрав з камери схову свій пакет та ще один пакет, який як він вважав, належить ОСОБА_11 . Коли з`ясувалось, що то чужий пакет, то повертати його він не став. Вважає, що за даним епізодом стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що він здійснив крадіжку з проникненням у сховище. Ним не було здійснено жодного підбору ключів, він відкрив камеру своїм ключем, оскільки вважав, що то його комірка, тому вважає, що його дії повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Не погоджується з кваліфікацією своїх дій і за епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , який прийшов до нього, почав агресивно поводитись, кричати, пред`являти якісь претензії. Він намагався його заспокоїти, вивів на вулицю, а коли вони виходили з двору, то ОСОБА_13 почав розмахувати ножем, ніж вилетів з його рук та впав поруч. Коли він підняв ніж, то ОСОБА_14 налетів на нього і вони впали та почали кататись по землі, а потім потерпілий встав та пішов. Він потерпілому тілесних ушкоджень не завдавав, не спричиняв йому ударів, у нього не було умислу на спричинення шкоди його здоров`ю. Тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 він спричинив з необережності. Про те, що у потерпілого є якісь тілесні ушкодження він дізнався лише тоді, коли до нього прийшла поліція.

В судовому засіданні потерпілий давав аналогічні показання, вказуючи про те, що 29 серпня 2021 року між ними виник конфлікт, в ході якого саме він ображав ОСОБА_6 , у нього в руках був ніж, який він кинув в бік обвинуваченого. Коли ніж впав поряд з ОСОБА_16 , то вони впали на асфальт та почали боротися, яким чином він отримав тілесні ушкодження потерпілий пояснити не зміг.

Наголошує на тому, що він не бажав спричиняти шкоди здоров`ю потерпілому, не бажав настання таких наслідків і не усвідомлював, що може спричинити тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 . Ніж в його руці опинився випадково, жодного доказу на підтвердження того, що він мав умисел на спричинення взагалі будь-яких тілесних ушкоджень не встановлено, тому переконаний, що його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 128 КК України.

При призначенні покарання суд визнав обтяжуючою обставиною вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, однак, в судовому засіданні він зазначав про те, що алкогольні напої він вживав після того, як потерпілий пішов, а він повернувся додому. Жодних доказів на підтвердження того, що він вживав алкогольні напої до конфлікту з Виловатим, відсутні. Всі свідки, які перебували за столом можуть підтвердити, що він був тверезий і алкоголь не вживав.

Вважає, що суд неправильно кваліфікував його дії та застосував занадто сувору міру покарання, не врахував, що він є інвалідом 3 групи, страждає рядом захворювань, а потерпілий не наполягав на позбавленні його волі, пробачив його і взагалі вважає, що конфлікт стався з його вини.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_6 заявив, що повністю визнає провину, кається і просив пом`якшити покарання з огляду на його стан здоров`я та усвідомлення провини, прокурора, який заперечував проти доводів обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 за епізодом крадіжки 13 травня 2021 року з приміщення магазину «ЄВА» №1405 ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому під час апеляційного перегляду колегією суддів не перевіряються.

Незгода ОСОБА_6 з кваліфікацією своїх дій за епізодом крадіжки 14 травня 2021 року з камери схову в магазині «Седам», у з в`язку з тим, що камера схову не є сховищем, він ключів до комірки не підбирав, а відкрив її, оскільки вважав тією, куди він поставив свої речі, є безпідставною, оскільки доводи сторони захисту в цій частині суперечать здобутим та перевіреним під час судового розгляду доказам.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує факт заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , при цьому вказує, що пакет з речами потерпілої дістав з комірки,оскільки вважав його тим,що придбала його співмешканка.

Такі свідчення обвинуваченого спростовуються відеозаписами камер відеоспостереження магазину «Седам». На відеозапису чітко видно, що о 09 год. 33 хв. 14 травня 2021 року потерпіла поклала великий білий пакет з товарами до шафки камери схову (третя з гори шафка) в магазині «Седам» та зачинила її, після чого залишила магазин.

О 12 год. 39 хв. 14 травня 2021року до приміщення магазину заходять чоловік та жінка (як пізніше було встановлено це ОСОБА_6 та його співмешканка ОСОБА_17 ), в руках обвинувачений тримав маленький білий пакет. О 12 год. 42 хв. ОСОБА_6 підійшов до камер схову речей та поклав свій пакет до другої з гори шафки, зачинив її на ключ та пройшов до середини торгової зали. О 12 год. 43 хв. обвинувачений повернувся до камер схову, дістав з кишені ключ та відкрив другу з гори комірку,звідки дістав свій пакет,після чого відходить в бік. Потім знову підходить до камер схову, зачиняє дверцята своєї шафки, дістає звідти ключ та відчиняє третю з гори шафку, яка розташовувалась нижче від тієї, з якої він забрав свої речі. В цей час до нього підходить його співмешканка, ОСОБА_6 дістає з комірки пакет з речами потерпілої, розвертається та тримаючи в руках два білих пакети о 12 год. 44 хв. залишає приміщення магазину.

Інформацією, яка відображена на відеозаписах, повністю спростовуються показання обвинуваченого про те, що він чекав на свою співмешканку біля камер схову, а пакет з товаром забрав, оскільки думав, що його залишила ОСОБА_17 .

Так, в приміщенні магазину обвинувачений та його співмешканка перебували п`ять хвилин, в цей період часу ОСОБА_6 перебував в торговому залі магазину та до комірок зберігання особистих речей підійшов від зони розташування кас, менше ніж через хвилину до нього підійшла його співмешканка, отже він не міг не знати, що забирає з камери схову не свій пакет, адже не міг не бачити,що ОСОБА_17 перебувала разом з ним в торговому залі, а потім на касі.

Заперечуючи факт проникнення до комірки камери схову, ОСОБА_6 не надає критичної оцінки відомостям, які зафіксовані камерами відеоспостереження про те, що спочатку він дістав свій пакет, після чого зачинив порожню комірку, дістав з неї ключ та відчинив нижню комірку, в яку жодних речей не клав. Саме ця дія обвинуваченого вірно розцінена, як проникнення, шляхом підбору ключів, адже шафка була зачинена, аж до того моменту, поки ОСОБА_16 не спробував її відчинити ключем від іншої шафки.

Більш того, шафки в магазині «Седам» з прозорими дверцятами, отже, обвинувачений не міг не бачити, що забирає не свій пакет, при тому, що він зайшов з одним пакетом, в магазині нічого не придбав та вийшов вже з двома пакетами, один з яких був заповнений продуктами та іншими предметами.

У постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду зробила висновок про те, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.

У даному випадку, шафка камери схову є сховищем для тимчасового зберігання речей покупців магазину, яка зачиняється на ключ, що ускладнює вільне та безперешкодне потрапляння до неї сторонніх осіб.

Таким чином, дії ОСОБА_6 за епізодом крадіжки від 14 травня 2021 року вірно кваліфіковані, як таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за цим епізодом на ч. 2 ст. 185 КК України, як він про це просить в апеляційній скарзі, під час апеляційного перегляду встановлено не було.

Незгода ОСОБА_6 з кваліфікацією дій за епізодом спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст.128 КК України не встановлено.

Так, ОСОБА_6 вказував на те, що ОСОБА_14 прийшов до будинку, де він проживає з його колишньою дружиною, вони відпочивали в альтанці, а коли залишились вдвох, то потерпілий почав агресивно поводитись та пред`являти претензії, у зв`язку з чим він намагався вивести потерпілого на вулицю. Коли вони виходили,то потерпілий взяв зі столу ніж та почав ним розмахувати, ніж вилетів з рук потерпілого та впав, а коли він став його піднімати, то ОСОБА_9 накинувся на нього і вони впали, стали качатись, при цьому ніж був в його правій руці. Потім потерпілий встав та пішов. Категорично заперечив, що цілеспрямовано наносив удар потерпілому. Ніж викинув біля кутового будинку по вул. Невського. Зрозумів, що у ОСОБА_9 тілесні ушкодження вже тоді, коли до нього приїхала поліція.

Обвинувачений також заперечив факт вживання ним алкогольних напоїв, вказав, що алкоголь вжив вже після того,як потерпілий пішов додому.

Однак, такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 та зайнята ним позиція щодо заперечення умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, повністю спростовуються зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дійсно вказував, що не має претензій до обвинуваченого, однак, в іншій частині його показання не є аналогічними показанням ОСОБА_6 , як він про це вказує в апеляційній скарзі. Потерпілий пояснював, що 29 серпня 2021 року, близько 22 23 години він знаходився у домоволодінні АДРЕСА_2 , де проживають його син та дружина ОСОБА_18 , окрім нього там були інші особи, а пізніше підійшов ОСОБА_6 . Всі відпочивали, вживали алкоголь. На побутовому ґрунті з обвинуваченим у них виник конфлікт, в ході якого він взявши за лезо ніж, кинув його в бік обвинуваченого. Ніж впав на асфальт. Він був дуже сердитий на обвинуваченого та почав його ображати, ОСОБА_6 підняв ніж, близько підійшов до нього і він (потерпілий) відчув, що у нього проник ніж, після чого він впав. Ножове поранення він отримав у живіт. Після чого пішов додому і сказав, що ножем його вдарив ОСОБА_6 ..

Отже, потерпілий чітко розумів, яким чином обвинувачений спричинив йому ножове поранення.

У даному випадку про умисність дій ОСОБА_6 на спричинення ОСОБА_12 ножового поранення вказує той факт, що він свідомо підняв ніж, який упав, отже, конфлікт можна було вирішити без застосування колюче-ріжучого предмету. Однак, обвинувачений взяв ніж, підійшов до потерпілого та спричинив йому ножове поранення в живіт. У цей момент ОСОБА_6 усвідомлював свої дії та наслідки, які можуть наступити для потерпілого.

Заперечення ОСОБА_6 про наявність у нього умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, намагання переконати колегію суддів в тому, що тілесне ушкодження потерпілому він спричинив з необережності, є безпідставними та не узгоджуються із зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Так, під час слідчого експерименту ОСОБА_6 продемонстрував на місці події обставини та механізм завдання ним тілесного ушкодження ОСОБА_9 , вказавши, що ножове поранення потерпілому було спричинено внаслідок «натикання» останнього на ніж, який був у його руці. Наміру наносити тілесні ушкодження він не мав.

Згідно висноку судово-медичної експертизи № 442 від 22.09.2021 та додаткової судово-медичної експертизи № 533 від 16.11.2021 у потерпілого ОСОБА_9 було виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота без пошкодження внутрішніх органів, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, яке виникло від дії гострого предмету, що має колючо-різальні властивості, по давності утворення може відповідати даті 29 серпня 2021 року і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таке поранення не могло утворитися від падіння на площину з висоти власного зросту, зважаючи на напрямок каналу рани, описаний в наданій на судово-медичну експертизу медичній документації, який не співпадає з направленістю клинка ножа в руці підозрюваного та відсутність моменту фіксації верхньої кінцівки у вигляді упору кисті та ліктьового суглобу.

Експертами визначено, що канал рани проходить спереду - назад, зверху - вниз, справа наліво, а тому і вектор травмуючої сили мав відповідне направлення.

Диспозиція ст. 121 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Водночас на відміну від вказаного складу злочину ст. 128 КК України має свої певні особливості, а саме за вказаною статтею Кримінального кодексу України кваліфікуються дії винної особи випадках, коли особа, заподіяла потерпілому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість).

Розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих кримінальних правопорушень.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

При цьому, питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення кримінального правопорушення, засоби та знаряддя злочину.

У той же час, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Колегію суддів було проаналізовано матеріали кримінального провадження, зокрема висновок судово-медичної експертизи, відповідно до якого проникаюче колото-різане поранення живота без пошкодження внутрішніх органів, наявне у ОСОБА_9 , не могло утворитися внаслідок «натикання» (падіння) останнього на ніж таким чином, як на це вказує ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування та судового розгляду було встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим були напружені стосунки. Конфлікт міг виникнути з будь-якого приводу. 29 серпня 2021 року після спільного вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 знову виник конфлікт, в ході якого потерпілий розізлився на обвинуваченого та кинув в його бік ніж. Ніж впав на асфальт,що не заперечують обидва учасники конфлікту. Однак, сам ОСОБА_6 підняв ніж, хоча міг і не робити цього, та наніс потерпілому тілесне ушкодження в живіт, що однозначно вказує на умисність та усвідомлення цих дій.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару ножем в живіт, що ОСОБА_6 чітко усвідомлював та розумів наслідки своїх дій.

Крім того, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 дає неправдиві свідчення про те, що вони з потерпілим впали та качались по асфальту, в результаті чого ОСОБА_14 міг отримати ножове поранення,оскільки під час проведення судово-медичної експертизи у обвинуваченого не було виявлено жодного тілесного ушкодження.

Більш того, твердження обвинуваченого про те, що він дізнався про те, що спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження лише тоді, коли до нього приїхала поліція, суперечать поведінці ОСОБА_6 під час його затримання. Так, якщо прийняти до уваги свідчення обвинуваченого,то він не знав, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження, але тоді постає питання, у зв`язку з чим він намагався втекти, коли за адресою де він проживає прийшли поліцейські. Така поведінка обвинуваченого вказує на те, що ОСОБА_6 усвідомлював наслідки своїх дій в результаті спричинення ножового поранення ОСОБА_9 .

Про те, що ОСОБА_6 усвідомлював наслідки своїх дій свідчать і його розмови зі співкамерником, які зафіксовані в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Під час цих розмов він вказував на те, що порізав колишнього співмешканця своєї дружини, удар наніс в область живота. Вказав на те, що спричинив удар ножем тому, що боявся, що ОСОБА_9 нанесе удар першим.

Однак, з встановлених обставин та показань, як потерпілого, так і обвинуваченого можна прийти до висновку про можливість завершення конфлікту без нанесення ударів ножем, який впав і його можна було відкинути в бік, не піднімати та піти додому. Однак, ОСОБА_6 свідомо прийняв рішення довести потерпілому свою перевагу, підняв ніж та наніс удар ОСОБА_9 .

Ураховуючи всі встановлені обставини кримінального провадження, суд правильно встановив, що ОСОБА_6 мав умисел на завдання тілесного ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажав їх настання, обравши для реалізації свого наміру ніж, тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 128 КК України, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не встановила.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі, врахував форму суспільно небезпечного діяння, особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, не одружений, не працюючий, є інвалідом 3 групи, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але чотири рази лікувався з приводу наркоманії, звертається за медичною допомогою в наркологічне диспансерне відділення ЧОПНЛ з 26.10.1998 року з приводу «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності». Доставлявся у ЧОПНЛ 30.08.2021 р. з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена (алкогольне сп`яніння), відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, наявність обтяжуючих обставин вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також відсутність обставин, які б пом`якшували покарання.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про те, що факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння не підтверджений, адже потерпілий надав показання про те, що алкоголь в альтанці, де в тому числі був і обвинувачений, вживали всі, а стан сп`яніння обвинуваченого підтверджується висновком лікаря.

Твердження ОСОБА_6 про те, що він вжив алкоголь після того, як потерпілий пішов не спростовує того факту, що він вживав алкоголь, перебуваючи в компанії з потерпілим та іншими особами, коли вони відпочивали у дворі домогосподарства де він мешкав.

Отже, перебування обвинуваченого у стані сп`яніння на момент вчинення інкримінованого йому діяння підтверджується належними та допустимими доказами, підстав не довіряти яким стороною захисту не наведено.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_6 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення за сукупністю кримінальних правопорушень відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, наслідкам, які наступили, особі винного та визначеній у частині другій статті 50 КК України меті, яку повинно нести в собі призначене вироком суду покарання.

Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить, як і не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, як про це йдеться в його апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21