ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3069/23 Справа № 201/4953/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000030 від 13.01.2023 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.08.2021 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.185 та ст.ст.75,76 КК України (далі-КК) до покарання у виді одного року обмеження волі, з іспитовим строком два роки;

-29.04.2022 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 та ст.71 КК до покарання у виді одного року двох місяців обмеження волі,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2023 року покарання у виді одного місяця обмеження волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді двох років одного місяця обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100,124Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

У невстановлений час та місці у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, та психотропних речовини без мети збуту.

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, при невстановлених обставинах, місця, дати та часу всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_7 , незаконно придбав наркотичний засіб - канабіс, масою 66,838 г., та психотропну речовину - метамфетамін масою 0,1816 г., які в подальшому розпочав незаконно зберігати за місцем свого мешкання, тобто за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 11 січня 2023 року у період часу з 07.01 години до 09.50 години співробітниками Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, масою 66,838 г., яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено - канабіс, та кристалічну речовину білого кольору масою 0,1816 г., обіг якої обмежено-метамфетамін, які ОСОБА_7 , незаконно придбав та незаконно зберігав без мети збуту за місцем свого мешкання до моменту вилучення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій винного за ч.1 ст.309 КК, порушує питання про скасування вироку суду в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений 16 серпня 2021 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Після чого був засуджений із застосуванням ст.71 КК, оскільки вчинив новий злочин під час іспитового строку та усі кримінальні правопорушення характеризуються прямою формою вини.

Таким чином, на думку апелянта, наведене свідчить про те, що покарання, які були призначені обвинуваченому ОСОБА_7 за попередніми вироками, не досягли своєї мети по виправленню та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

З урахування вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2023 року в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини призначеного вироком Амур-Нижньожніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2022 року покарання у виді одного року обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років обмеження волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її повному задоволенні, вислухавши обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, а також правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК ґрунтуються на зібраних по справі та перевірених судом в порядку ч.2 ст.382 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом відповідно до ч.1 ст.404 КПК не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що прокурором фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК, відносяться до категорії кримінальних проступків, дані про його особу, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.66 КК обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав - визнання вини та щире каяття. Водночас обставин, які відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання, судом не встановлено.

З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що призначений вироком вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на чому наполягає прокурор, не наведено, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції статті кримінального закону та не є мінімальним, а також відповідає правилам призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4