Справа № 301/1386/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/357/23 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 25.04.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканки АДРЕСА_1 , громадянка України, розлучена, що має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацююча, несудима, засуджена:

- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.;

- за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять ) грн.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, яке ухвалено виконувати окремо.

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку, який суд визначив в 01 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази: банківську картку AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 - повернуто потерпілому ОСОБА_9 , а CD-R диск ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставинах.

ОСОБА_8 17.11.2021, у невстановлений досудовим розслідуванням час в будинку АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів таємно викрала банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_9 .

Крім того, 17.11.2021 о 12 год 46 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1000 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

13.01.2022, у невстановлений досудовим розслідуванням час в будинку АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів таємно викрала банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_9 .

Крім того, 13.01.2022 о 13 год 02 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 6334, що за адресою м. Іршава, пл. Народна, 4, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1400 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

22.03.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час в будинку АДРЕСА_1 умисно, з корисливих мотивів таємно викрала банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_9

22.03.2022 о 09 год 38 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, під час воєнного стану шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1000 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

27.04.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час в будинку АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів таємно викрала банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_9 .

Крім того, 27.04.2022 о 11 год 16 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, під час воєнного стану шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1200 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

12.05.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час в будинку АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів таємно викрала банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_9 .

Крім того, 12.05.2022 о 11 год 18 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, під час воєнного стану шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1000 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

-3-

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 25.04.2023 скасувати, а кримінальне провадження призначити до нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема: не роз`яснення обвинуваченій судом під час визначення порядку дослідження доказів положень ст. 349 КПК України, а також всупереч ст. 351 цього Кодексу не проведення її допиту є істотними порушеннями норм КПК України. Також прокурор вказує на те, що судом в мотивувальній частині вироку не зазначено прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченої, рішення про визнання її винною у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Окрім того, судом обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання, яке не відповідає санкції ч. 1 ст. 185 КК України, чинній на час вчинення обвинуваченою даного кримінального правопорушення. Також судом невірно застосовано принцип складання покарань, зокрема, в порушення вимог ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, суд не визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим (шляхом поглинення покарань, призначених за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України покаранням, призначеним за ч. 4 ст. 185 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченої, захисника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила суд скасувати вирок суду та призначити новий розгляд, у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи

-4-

пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно учасники розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15.07.2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте, зміст журналу судового засідання від 25.04.2023 та відтворений апеляційним судом звукозапис цього судового засідання свідчать про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції дотримані не були, оскільки суд першої інстанції, після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, у зв`язку з повним визнанням вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, врахувавши думку учасників процесу,

-5-

прийняв рішення не досліджувати всі докази у кримінальному провадженні та продовжив розгляд даного кримінального провадження без роз`яснення ОСОБА_8 та іншим учасникам положень ч. 3 ст. 349 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно учасники та обвинувачений розуміє зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання ним вини є добровільним, та не роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того за змістом ч. 4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовляється від давання показань та у випадку, передбаченому ст. 381 КПК України, тобто коли розгляд провадження здійснюється успрощеному порядку у відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ст. 351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.

Якщо обвинувачений висловлюється нечітко або з його слів не можна дійти висновку, чи визнає він обставини чи заперечує проти них, суд має право зажадати від нього конкретної відповіді «так» чи «ні».

Однак, при відтворенні звукозапису судового засідання від 25.04.2023, колегією суддів встановлено, що також узгоджується із зазначеними в журналі судового засідання від 25.04.2023 відомостями та прослідковується з мотивувальної частини вироку, ОСОБА_8 від дачі показань відмовилася, тому суд за фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, обвинувачену ОСОБА_8 не допитував.

Таким чином, дослідивши детально матеріали кримінального провадження, ознайомившись із журналом судового засідань, заслухавши наявний в кримінальному провадженні запис судового засідання, колегією суддів встановлено, що розглядаючи дане кримінальне провадження, судом першої інстанції було допущено грубе порушення кримінального процесуального закону України, зокрема, положень ст. 349, 351 КПК України та не проведено допит обвинуваченої ОСОБА_8 .

Зважаючи на те, що в порушення вимог ст. 351 КПК України, судом першої інстанції допит обвинуваченої ОСОБА_8 не проводився, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачена ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті щодо неї, визнала повністю, не відповідає дійсності .

Вказані обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченої на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені п. 10, 13, 16 ст. 7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.

При цьому апеляційним судом враховується висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які

-6-

підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Також, згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно ст. 374 КПК України покладається обов`язок формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції визнав доведеним те, що ОСОБА_8 22.03.2022 о 09 год 38 хв, умисно, з корисливих спонукань, під час воєнного стану, шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1000 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму. 27.04.2022 о 11 год 16 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, під час воєнного стану шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1200 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму. 12.05.2022 о 11 год 18 хв ОСОБА_8 , умисно, з корисливих спонукань, під час воєнного стану шляхом зняття грошових коштів з банкомату № 8124, що за адресою м. Іршава, вул. Юрія Гагаріна, 44, Хустського району, з кредитної банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала 1000 грн, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Однак кваліфікувавши діяння ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, суд констатував про наявність у діяннях останньої, в тому числі такої кваліфікуючої ознаки як вчинення діяння (крадіжки), повторно, яка у формулюванні доведеного судом обвинувачення не зазначена. За таких обставин висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, у зв`язку з чим вирок уважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, та які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не містить посилання органу досудового розслідування на наявність у кримінальному провадженні обставини, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, тому врахування цієї обтяжуючої обставини судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

-7-

Окрім того, судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання, яке не відповідає санкції ч. 1 ст. 185 КК України, чинній на час вчинення обвинуваченою даного кримінального правопорушення, оскільки санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді, зокрема, штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, відповідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною 3 статті 73 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Разом з тим, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять в сукупність покарання, як одного виду, так і різних.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять ) грн.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, яке ухвалено виконувати окремо.

Також суд визнав винною та засудив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки та за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Таким чином суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, невизначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим (шляхом поглинення покарань, призначених за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України покаранням, призначеним за ч. 4 ст. 185 КК України, чим допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, вказане вище порушення є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Допущене судом першої інстанції недотримання встановленої законом процедури судового розгляду, а також відсутність належного допиту обвинуваченого з дотриманням порядку, встановленого ст. 351 КПК України із детальним з`ясуванням всіх обставин кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.

Згідно п. 3 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

-8-

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги те, що сторона обвинувачення не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти при з`ясуванні фактичних обставин справи, що з урахуванням положень ст. 404, 405 КПК України, та доводів апеляційної скарги, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий розгляд.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності, у тому числі доводам сторони обвинувачення про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, в тому числі щодо правильності призначення покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, в тому числі й порядок застосування положень ст. 70 КК України і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури задовольнити.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 25.04.2023 щодо ОСОБА_11 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді