Номер провадження: 11-сс/813/60/24
Справа № 496/8332/23 1-кс/496/2652/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2023 рокув кримінальному провадженні №0000494 від 30.11.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання дізнавача СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та в кримінальному провадженні №0000494 від 30.11.2023 року за ч.1 ст.249 КК України, накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на човен «Казанка» темно-зеленого кольору з бортовим номером НОМЕР_1 , з двигуном «Honda 30» потужністю 30 кінських сил, без заборони користування.

Також накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на заборонений засіб лову «Парашут», що являє собою сітку діаметром 3,6 м з канатом кріплення, яку поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ INZ4028048, біоресурси, а саме короп у кількості 2 шт., які було виявлено та вилучено 30.11.2023 року в ході огляду місця події.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, що слугує підставою для забезпечені збереження речових доказів, а також з метою проведення необхідних слідчих дій, направлених на закріплення доказів стосовно використання вказаного майна в протиправній діяльності в якості знаряддя вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Водночас слідчий суддя вважав за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб накладення арешту на майно, а саме наклав арешт на човен із забороною відчуження та розпорядження, без позбавлення права користування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити ухвалу слідчого судді та накласти арешт на човен «Казанка» темно-зеленого кольору з бортовим номером НОМЕР_1 , з двигуном «Honda 30» потужністю 30 кінських сил із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Прокурор зазначає, що вилучений човен відповідає критерію речового доказу у кримінальному провадженні, а за рішенням слідчого судді має бути повернутий ОСОБА_9 , який є мешканцем м. Миколаєва, але будь-які інші відомості останній відносно себе не надав, а тому повернення вказаних речей останньому не сприятиме виконанню завдань арешту майна, а саме запобіганню його приховуванню, пошкодженню, псування, знищення. Також прокурор стверджує, що слідчим суддею порушено положення ч.1 ст.171 КПК України, згідно якої клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня надходження до суду.

В судове засідання апеляційного суду третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_9 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснювати судовий розгляд апеляційної скарги прокурора за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом з тим, п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, апеляційним судом встановлено таке.

В провадженні СД ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000494 від 30.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Так, 29.11.2023 року, до ЧЧ Одеського РУГІ №2 надійшло телефонне повідомлення зі спец-лінії 102 від працівника СВП ВРПП ОРУП №2, старшого інспектора ОСОБА_10 про те, що 29.11.2023 року на річці Дністер, в ході патрулювання було виявлено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які займалися незаконним виловом водних біоресурсів, а саме: коропу та сазану забороненим засобом лову «парашут». Сума збитку встановлюється. (ЄО№18946) В період часу з 16 годин 02 хвилин по 16 годин 19 хвилин 29.11.2023 року було проведено огляд місця події за координатами: широта 46,3038164, довгота 30,2724624 на березі річки Дністер, що на території Нижньодністровського національного природного парку, в ході якого виявлено та вилучено: човен «Казанка» темно-зеленого кольору з бортовим номером НОМЕР_1 , з двигуном «Honda 30» потужністю 30 кінських сил; риболовна сітка розміром 3,6 м, та канатом кріплення «Парашут», яку поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ ІNZ4028048. Живі водні біоресурси, а саме короп та сазан у загальній кількості 25 шт., 23 з яких випущено до водойми. 2 шт. коропу - передано під відповідальне зберігання до ПП «Клест».

Вилучені під час огляду місця події біоресурси та предмети постановою дізнавача від 30.11.2023 року визнані речовими доказами.

Дізнавач звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про накладення арешту на човен «Казанка» темно-зеленого кольору з бортовим номером НОМЕР_1 , з двигуном «Honda 30» потужністю 30 кінських сил; заборонений засіб лову «Парашут», що являє собою сітку діаметром 3,6 м з канатом кріплення, яку поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ INZ4028048, біоресурси, а саме короп у кількості 2 шт.

При цьому, у своєму клопотанні дізнавач не вказував про вид обтяження до майна, яке просив арештувати.

Апеляційний суд, оцінюючи доводи прокурора про необхідність накладення арешту на човен «Казанка» темно-зеленого кольору з бортовим номером НОМЕР_1 , з двигуном «Honda 30» потужністю 30 кінських сил із забороною відчуження, розпорядження та користування ним, виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005), ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Оцінюючи обставини даного кримінального провадження та доводи прокурора про необхідність накладення арешту на човен із забороною користування ним, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, оскільки таке обмеження є невиправдано обтяжливим способом арешту майна, з огляду на таке.

Прокурор не навів апеляційному суду переконливих доводів стосовно існування реальної потреби заборони користування власником або володільцем вказаним човном, окрім посилання на те, що ОСОБА_9 , у якого було вилучено човен, проживає в Миколаївській області, що на думку прокурора ускладнить виконанню завдань арешту майна.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами прокурора, оскільки відповідно до долученого дізнавачем до клопотання письмового пояснення ОСОБА_9 , останній вказав точну адресу свого мешкання та реєстрації, а також контактні дані (номер телефону), що не заважає слідчому або прокурору викликати вказану особу та передати на відповідальне зберігання човен із попередженням ОСОБА_9 про заборону відчуження та розпорядження ним.

Колегія суддів також враховує той факт, що прокурор не надав апеляційному суду доказів стосовно того, що власник або володілець човна, після прийняття оскарженої ухвали, вживали будь-яких дій на перешкоджання кримінальному провадженню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження, а тому суд визнає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Істотних порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи положення п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2023 року, якою накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 30.11.2023 року в ході огляду місця події у кримінальному провадженні №0000494 від 30.11.2023 року за ч.1 ст.249 КК України залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4