Справа № 357/336/24
У Х В А Л А

про домашній арешт

10 січня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді нічого домашнього арешту стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Стави, Васильківський район, Київська область, громадянина України, РНКОПП: НОМЕР_1 , із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні дружину, яка має інвалідність І групи ОСОБА_7 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000102, яке внесене до ЄРДР 07 січня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з клопотанням, слідчий ОСОБА_6 просила:

1) застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби, а саме з 22 години до 06 години наступного дня, строком на 2 (два) місяці;

2) покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати щосереди о 10 годині до старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 (у випадку заміни слідчого у провадженні до іншого визначеного керівником органу досудового розслідування слідчого), який здійснює свою діяльність у кабінеті № 54 по АДРЕСА_3 , а також у випадку необхідності проведення слідчих дій за першим викликом, а також прокурора, або суду залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадження;

3) контроль за виконанням покладених на ОСОБА_4 обов`язків покласти на службу превенції Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на території якого проживає ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначала, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами.

Вважала, що тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 позбавлення волі до 3 (трьох) років, поведінка останнього, який в час вчинення кримінального правопорушення не реагував на вимоги працівників поліції, намагався втекти з місця злочину, свідчать, що він з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчиняти спроби втечі та переховування від органу досудового розслідування або суду.

Зазначала, що ОСОБА_4 , ухиляючись від покарання, може впливати на потерпілого та свідків, шляхом умовляння, підкупу, погроз, з метою змусити їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення, для уникнення кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 проігнорувавши встановлені законом норми поведінки в суспільстві, вчинив насильство стосовно працівників правоохоронних органів, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, в тому числі кримінальних правопорушень, вважала, що є передумови для вчинення ним інших злочинів проти життя та здоров`я.

Вважала, що достатнім для запобігання виникненню обґрунтованих у клопотанні ризикам та забезпечення вкионання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є домашній арешт.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 те, що потерпілим є представник влади, а також з огляду на високий ступні ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовані вище, такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання, не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження.

Особиста порука не може бути застосована з огляду на м`якість цього запобіжного заходу, а також, оскільки органу досудового розслідування не надано стороною захисту, будь-яких даних про осіб, які заслуговуючи на довіру, можуть взяти на себе зобов`язання про те, що вони поручають за виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання за обставин та підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_11 не заперечували проти обрання запобіжного заходу.

Слідча суддя зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, є запобіжні заходи.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Отже, слідча суддя має дослідити клопотання про застосування запобіжного заходу, на основі наданих сторонами кримінального провадження доказів, на предмет того, чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, а також чи достатнім буде застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За результатами такого дослідження, слідча суддя має ухвалити одне із рішень, передбачених у ч. 2, 3, 4 чи 5 ст. 194 КПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», заява № 42310/04).

Слідчою суддею установлено, що 08 січня 2024 року ОСОБА_4 під розписку вручене повідомлення про підозру.

Згідно з ним, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

На думку слідчого судді, надані до клопотання матеріали та інформація в них свідчать, що дійсно ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, за обставин викладених в підозрі, адже це стверджується, як його показами, так і показами свідків, а також дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: витягу з ЄРДР від 07 січня 2024 року, про кримінальне провадження № 0000102, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України; рапорт від 07 січня 2024 року; рапорт від 08 січня 2024 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 січня 2024 року; протокол допиту ОСОБА_12 від 08 січня 2024 року; довідка від 08 січня 2024 року № 03-05/53; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 08 січня 2024 року; протокол проведення слідчого експерименту від 08 січня 2024 року; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 08 січня 2024 року; прокол огляду предмету (оптичного носія інформації) від 08 січня 2024 року; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 08 січня 2024 року; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 08 січня 2024 року; протокол огляду від 08 січня 2024 року; постанова про накладення адміністративного стягнення БАД № 847303 від 07 січня 2024 року; протокол про адміністративне правопорушення ААД № 332487 від 07 січня 2024 року.

З приводу цього, підозрюваний ОСОБА_4 будь-яких заперечень не висловив.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. На цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слідча суддя зазначає, що слідчий ОСОБА_6 обґрунтовуючи своє клопотання посилалася на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідча суддя зазначає, що згідно із п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. v. Switzerland» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Oleksandr Makarov v. russia», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Слідча суддя зазначає, що згідно із ч. ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Отже, підозрюваному ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим, загрожує покарання, у тому числі позбавлення волі на строк до 5 (п`яти) років.

Слідча суддя вважає, що це є вагомим мотивом для майбутньої втечі ОСОБА_4 .

Слідчою суддею не установлено, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки вигляді сім`ї, дітей, місця працевлаштування чи навчання, які можуть попередити зміну ним місця проживання.

Отже, зважаючи на викладене, а також вагомість доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, обставини затримання ОСОБА_17 , а саме він намагався втекти від працівників поліції, слідчий суддя переконана, що існує ризик втечі та переховування останнього від органу досудового розслідування та/або суду.

Слідчий суддя вважає, що підстав стверджувати, що ОСОБА_17 може вплинути на потерпілих чи свідків, наразі немає, оскільки вони є працівниками правоохоронних органів, до того ж, у матеріалах є відеозаписи події кримінального правопорушення, що нівелює можливість ОСОБА_17 якимось чином, вплинути на результати кримінального провадження.

Слідчій судді доведено, що ОСОБА_17 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки про це свідчить його поведінка в момент затримання та факти притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, слідчий суддя вважає доведеними ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідча суддя зазначає, що сторона обвинувачення обґрунтовуючи своє клопотання посилалися, що запобігти зазначеним ними ризикам можливо буде за допомогою домашнього арешту, у нічний час.

З приводу цього, підозрюваний ОСОБА_4 будь-яких заперечень не висловив.

Отже, оскільки такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, адже не передбачає контролю за місцем проживання з боку органів Національної поліції, поручителі заяв не подавали, слідча суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час і покласти обов`язки, які зазначені у клопотанні слідчого ОСОБА_6 .

За таких обставин, слідчий суддя клопотання слідчого ОСОБА_6 задовольняє.

Керуючись ст. 131, 175, 177, 178, 194, 205 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді нічого домашнього арешту, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло з 22 години до 06 годину наступного дня, строком на 2 (два) місяці.

Зобов`язати ОСОБА_4 , протягом 2 (двох) місяців, виконувати такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати щосереди о 10 годині до старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 (у випадку заміни слідчого у провадженні до іншого визначеного керівником органу досудового розслідування слідчого), який здійснює свою діяльність у кабінеті № 54 по АДРЕСА_3 , а також у випадку необхідності проведення слідчих дій за першим викликом, а також прокурора, або суду залежно від стадії кримінального провадження;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або роботи;

4) утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадження.

Контроль за виконанням покладених на ОСОБА_4 обов`язків покласти на Білоцерківське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.

Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 15 січня 2024 року о 08:35 год.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА