Дата документу 15.01.2024Справа № 554/7614/23
Провадження № 1-кп/554/466/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» січня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава об?єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України,

ОСОБА_11 за ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває об?єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 19.01.2024 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, що підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є та обставина, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України. Під час досудового розслідування до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, який ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 року було продовжено, до 19.01.2024 року, включно. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_11 може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочини, які йому інкриміновані, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини. Крім того, після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , останній переховувався від органів досудового розслідування, підозра була вручена його батькові, ОСОБА_11 був оголошений у розшук. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також ОСОБА_11 раніше тричі притягався до кримінальної відповідальності, вчинював адміністративні правопорушення, що свідчить про негативну характеристику його особистості. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_16 у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу просила відмовити, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Клопотання обґрунтовано тим, що на час розгляду клопотання ОСОБА_11 є раніше не судимою особою в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв?язки, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи в ТОВ «ТД «САТЕЛЛІТ» на посаді вантажника-експедитора, за місцем роботи характеризується позитивно, активно бере участь у громадському житті житлового кварталу та проведення вуличних робіт. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є неспівмірним запобіжним заходом, потреба в якому вже відпала, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, суттєво зменшились, всі слідчі дії по кримінальному провадженню виконані, досудове розслідування завершено, сторона обвинувачення зібрала всі докази, допитала потерпілих, свідків тощо. Посилання прокурора, що ОСОБА_11 перебував в розшуку не відповідає дійсності, є нічим не підтвердженим припущенням. ОСОБА_11 не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти нові злочини. Під час перебування в умовах СІЗО він не має стягнень, порушень не допускав. До всіх інших обвинувачених застосовані запобіжні заходи, не пов?язані з триманням під вартою. Крім того, сама тяжкість вчинених злочинів не може бути достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, просив змінити на домашній арешт за місцем проживання. В нього є цивільна дружина, двоє малолітніх дітей, він офіційно працевлаштований, просить врахувати всі ці обставини, оскільки йому треба працювати, щоб забезпечувати свою родину. Він не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти нові злочини.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, клопотання захисника, думку обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1, 5, 7 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Порядок продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Порядок розгляду клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу визначений ст. 201 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 року було продовжено строком на два місяці, тобто до 19.01.2024 року, включно.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд враховує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений, з метою уникнення покарання, передбаченого за інкриміновані кримінальні правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні умисних, тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, які вчинювались організованою групою, в умовах воєнного стану, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднані з насильством, небезпечним для життя та здоров?я особи. За вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Судом встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_11 вручалось його батькові ОСОБА_17 , у зв`язку з відсутністю ОСОБА_11 за місцем проживання.

07.06.2023 ОСОБА_11 оголошено в розшук.

07.06.2023 ухвалою слідчого судді надано дозвіл на затримання ОСОБА_11 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

08.08.2023 батькові ОСОБА_11 ОСОБА_17 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України.

26.10.2023 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_11 затриманий за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

Таким чином, ОСОБА_11 з 07.06.2023 року по 26.10.2023 року перебував у розшуку, а отже переховувався від органів досудового розслідування.

Тому, суд, вважає, що прокурором доведено, що обвинувачений, з метою уникнення можливого покарання за вчинені злочини, може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини.

Доводи захисника про те, що перебування обвинуваченого у розшуку є припущенням прокурора, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що ОСОБА_11 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду.

Також наявні ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження, оскільки судовий розгляді кримінального провадження по суті не розпочався, потерпіли та свідки не допитувались, письмові та речові докази не досліджувались, процесуальні дії з цього приводу судом не здійснювались, а отже останній, з метою зміни показів потерпілими та свідками, може вдатися до відповідних дій.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає малоймовірним, оскільки обвинувачений офіційно працевлаштований в ТОВ «ТД «САТЕЛЛІТ»», займає посаду вантажника-експедитора, а отже має постійний дохід, законні засоби до існування.

Таким чином, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні і суд погоджується з доводами прокурора щодоїх наявності, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Даних щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв?язків матеріали провадження не мітять, довідка про склад родин відсутня, перебування на утримання двох малолітніх дітей, жодних доказом не підтверджено. Крім того, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_18 , 01.10.2014 року є ОСОБА_19 , що ставить під сумнів перебування дітей на утриманні ОСОБА_11 .

Додана захисником до клопотання про зміну запобіжного заходу характеристика з місця проживання не завірена належним чином, а отже не може бути врахована судом в якості доказу.

Крім того, адреса, за якою захисник просить застосувати домашній арешт до обвинуваченого, знаходиться за межами м. Полтави, в с. Лукищено, Полтавської області, будинок не перебуває ні і власності, ні у володіння обвинуваченого або членів його сім?ї, дозволу власника на відбування обвинуваченим домашнього арешту за вказаною адресою на час розгляду клопотання надано не було.

Та обставина, що інші обвинувачені, з якими ОСОБА_11 вчинював інкриміновані кримінальні правопорушення, не перебувають під вартою, а тому, на думку захисника, відносно ОСОБА_11 теж повинен бути застосований запобіжний захід не пов?язаний із триманням під вартою, не є підставою для зміни йому запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_11 переховувався від органу досудового розслідування, чим перешкоджав кримінальному провадженню, перебував у розшуку, слідчим суддею надавався дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Інші доводи захисника, зазначені в клопотанні, суд не ігнорує, проте в даному конкретному випадку доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимогсправжнього суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого, прав і інтересів потерпілих, виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_11 , умисні, тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення, вчинені повторно, організованою групою, в умовах воєнного стану, деякі з яких вчинені щодо неповнолітніх осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднані з насильством, небезпечним для життя та здоров?я особи, свідчить про їх небезпечність для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, а тому, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , обставини вчинення ним вказаних злочинів, вагомість наявних доказів вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання його винуватими у кримінальних правопорушеннях, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вказане не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_11 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вимог ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження ОСОБА_11 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінують, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризики чого є реальними та дійсними, з часом не зменшились та не змінились.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_11 слід продовжити обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_11 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду, а тому у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , у тому числі, кримінальних правопорушень, вчинених із погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднані з насильством, небезпечним для життя та здоров?я особи, його майнового та сімейного стану, інших даних про його особу, а також наявних у цьому кримінальному провадженні ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, враховуючи вимоги п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає необхідним не визначати розмір застави, оскільки вважає, що у цьому разі застава, як запобіжний захід, не зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 201, 331, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального прокурора ОСОБА_12 про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2024 року, включно.

Визначити строк дії ухвали до 14 березня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам кримінального провадження, до відома, а ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», до виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п?яти днів з дня її оголошення.

У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_20