Провадження № 1-кп/243/435/2023
Справа № 243/217/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001189 від 19 листопада 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комарівка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби, командира 3 патрульного взводу 1 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 рою військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії незаконно вторглись на територію Україну та здійснили збройний напад на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України. Збройна агресія РФ проти України продовжується і до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Зважаючи на вказані обставини Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з продовженням збройної агресії РФ та веденням бойових дій на території України Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу № 107 о/с від 18 червня 2021 року старшого лейтенанта ОСОБА_6 призначено на посаду командира 3 патрульного взводу 1 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 . В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 163 від 22.07.2021 ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу і поставлено на всі види забезпечення.

Таким чином, ОСОБА_6 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ч. 2, 5 ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достовірно відомо про обов`язки несення військової служби під час воєнного стану.

Відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Будучи військовослужбовцем, старший лейтенант ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

В порушення наведених вище вимог законодавства, чітко розуміючи зміст покладених на нього обов`язків військової служби, проте, діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначених чинним законодавством та статутами Збройних Сил України, ОСОБА_6 вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, під час проходження військової служби в військовій частини НОМЕР_1 , розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я ОСОБА_3 направлено для обстеження та лікування до профільного медичного закладу. Зокрема, в період з 21 липня 2022 по 02 серпня 2022 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» та в період з 02 серпня 2022 по 23 серпня 2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Полтавський госпіталь ВВ». За результатами проведеного медичного огляду військово-лікарська комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 потребує відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів.

Згідно наказу командира військової частини № 244 від 29 серпня 2022 ОСОБА_3 визнано таким, що вибув у відпустку для лікування на 30 календарних днів з 29 серпня 2022 року по 27 вересня 2022 року з виїздом до м. Полтава, вул. Будівників, 7. Після закінчення відпустки ОСОБА_3 знов звернувся по медичну допомогу та в період з 28 вересня 2022 по 30 вересня 2022 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області». Після виписки зі вказаного медичного закладу в порушення чинного законодавства ОСОБА_3 , діючи умисно, в період з 01 жовтня 2022 по 06 жовтня 2022 ухилився від несення обов`язків військової служби та вчасно не прибув до місця несення військової служби - до військової частини НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд.

В подальшому ОСОБА_3 знов звернувся до медичного закладу, зокрема, до КП «5-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», де в період з 07 жовтня 2022 по 10 жовтня 2022 перебував на стаціонарному лікуванні.

Після виписки зі вказаного медичного закладу ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, та проходячи військову службу па посаді командира 3 патрульного взводу 1 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 11 жовтня 2022 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та, маючи можливість повернутися на місце служби, умисно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після відпустки та проходження лікування без поважних причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

23 листопада 2022 року старший лейтенант ОСОБА_3 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим припинив вчиняти зазначене триваюче кримінальне правопорушення.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні учасники розгляду кримінального провадження не заперечували проти здійснення розгляду даного кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Під час судового засідання надійшла угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеного 19 листопада 2022 року до ЄРДР за № 0001189, відповідно до якої, 04 грудня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

За умовами угоди, уточненої в ході судового засідання, які зафіксовані у журналі судового засідання, сторони домовились про таке:

Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі повідомленої йому підозри та висунутого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду щиро покаявся у скоєному злочині.

Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язується:

а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

б) щиро покаятися;

в) у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання;

г) не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів.

З урахуванням низки обставин, які пом`якшують покарання, сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України, розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердила, що була присутньою при ініціюванні угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушень, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

Дослідивши представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 04 грудня 2023 року обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор під час судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, покарання із застосуванням ст. ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у нез`явленні військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Розв`язуючи питання щодо запобіжного заходу у виді застави, суд виходить з наступної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 лютого 2023 року із визначенням застави в розмірі 260 000 грн. 00 коп. з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.ч.5, 6 ст. 194 КПК України, який 21 грудня 2022 року був змінений на заставу, у зв`язку з внесенням застави.

Стороною обвинувачення клопотань про продовження дії ухвали про накладення обов`язків на обвинуваченого не заявлялось.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 182 КПК України, суть застави як гарантії добросовісної процесуальної поведінки обвинуваченого полягає саме в забезпеченні конкретних обов`язків, які на нього покладені.

Зважаючи на те, що станом на час ухвалення вироку строк дії обов`язків закінчився, питання про їх продовження стороною обвинувачення не ставилося, на думку суду підстави для продовження дії застави припинилися. Крім того, суд звертає увагу, що будь-які майнові стягнення за вироком відсутні, підстав, передбачених ст. 182 КПК України для звернення стягнення застави в дохід держави не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до квитанції від 21 грудня 2022 року внесено заставу в сумі 260 000 грн. 00 коп. на виконання ухвали слідчого судді від 19 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що застава підлягає поверненню заставодавцю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 04 грудня 2023 року, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001189 від 19 листопада 2022 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_3 , узгоджене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 58 КК України, у виді службових обмежень для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20% (двадцяти) відсотків в дохід держави.

На підставі п. в) ч. 1 і ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 19 грудня 2022 року по 21 грудня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Строк відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання, а саме видачі командиром військової частини відповідного наказу по військовій частині, згідно із ст. 47 КВК України.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у виді застави, скасувати після набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили, повернути внесену за ОСОБА_3 , заставодавцем ОСОБА_7 , (квитанція 0.0..1 від 21.12.2022), заставу в розмірі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 коп., внесену 21 грудня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1