Номер провадження: 11-сс/813/1918/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ТЗОВ ФІРМА «РАВІС» адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТЗОВ ФІРМА «РАВІС» адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2023 року в кримінальному провадженні №0001234 від 25.09.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001234 від 25.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та накладено арешт, із забороною відчуження, користування та розпорядження, на:

-спеціалізований вантажний сідловий тягач «SCANIA R380 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 р.в., власником якого є ТЗОВ ФІРМА «РАВІС», реєстрація: Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул.Шевченка,буд.24А;

-напівпричіп-тентований «FLIEGL SDS350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 р.в., власником якого є ТЗОВ ФІРМА «РАВІС», реєстрація: Рівненська область, Рівненський район, с.Велика Омеляна, вул.Шевченка,буд.24А;

- взуття пішохода ОСОБА_8 .

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення злочину, а тому є всі підстави вважати, що майно могло бути предметом вчинення кримінального правопорушення, а також з метою збереження речових доказів, що в свою чергу свідчить про необхідність в забезпеченні кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу в частині накладення арешту на транспортні засоби, як незаконну та необґрунтовану та просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора в цій частині.

Апелянт стверджує, що ухвала слідчого судді винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки:

- прокурором не було виявлено достатності правових підстав для накладення арешту на транспортні засоби;

- клопотання прокурора розглянуто без участі власника майна, що порушило право на доступ до правосуддя, а розгляд клопотання про арешт тимчасово вилученого майна розглядається за обов`язковою участю власника майна;

- у клопотанні прокурора безпідставно зазначено, що арешт на транспортні засоби необхідно накласти з метою збереження речових доказів, оскільки це майно не є речовим доказом;

- ТЗОВ ФІРМА «РАВІС» використовує транспортні засоби для своєї підприємницької діяльності, а накладення арешту на дане майно порушує право на зайняття свою діяльністю, а власники майна готові надати дані транспортні засоби для експертного дослідження за вимогою органу досудового розслідування.

Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, з посиланням на те, що розгляд справи відбувся без участі власника майна та його представника, з матеріалами справи адвокат ознайомився лише 14.11.2023 року, а, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний розгляд проведений без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату та час судове засідання до суду не з`явився, однак звернувся із клопотанням про здійснення розгляду за його відсутності, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки необхідно провести експертне дослідження з майном, а саме транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача; представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка відповідно до матеріалів кримінального провадження не має процесуального статусу та не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно, зазначене в оскарженій ухвалі майно, належить ТЗОВ ФІРМА «РАВІС».

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК ТЗОВ ФІРМА «РАВІС»або його представник є особами, які можуть звернутися з апеляційними скаргами на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів представника власника майна ТЗОВ ФІРМА «РАВІС» адвоката ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, то вони є слушними з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Колегією суддів встановлено, що розгляд слідчим суддею клопотання прокурора відбувся 27.09.2023 року без участі сторін провадження. Цього ж дня слідчим суддею проголошено ухвалу, яка відповідно до матеріалів судової справи не була надіслана на адресу представника власника майна, ані власника майна.

14.11.2023 року під час ознайомлення з матеріалами судового провадження адвокат дізнався про існування ухвали та отримав її копію.

17.11.2023 року адвокат звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

З огляду на встановлені обставини, враховуючи що представник власника майна отримав копію ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно поза межами строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку про наявність поважних причин пропуску строку, а тому цей строк підлягає поновленню, що забезпечить доступ представника власника арештованого майна до правосуддя.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, з метою забезпечення права доступу особи до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді, апеляційний суд зазначає наступне.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 3 КПК передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 172 КПК встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, частина 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання за умови їх належного сповіщення.

При цьому, розгляд такого клопотання без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК, можливе виключно щодо майна, яке не було тимчасово вилученим та якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Тимчасове вилучення майна відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що майном, на яке просив накласти арешт прокурор, є: спеціалізований вантажний сідловий тягач «SCANIA R380 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску; напівпричіп-тентований «FLIEGL SDS350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, власником яких є ТЗОВ ФІРМА «РАВІС», реєстрація: Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул.Шевченка,буд.24А; взуття пішохода ОСОБА_8 .

Вказане майно вилучено 25.09.2023 року в ході проведення огляду місця ДТП.

Таким чином, слід констатувати, що вказане майно, з урахуванням приписів ч.1 ст.167, ч.2 ст.168 КПК, є тимчасово вилученим.

За наведених обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК, розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не могло відбуватись без повідомлення власника вилученого майна.

Матеріали судового провадження містять наступну хронологію розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

26.09.2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001234, яке того ж дня розподілено на слідчого суддю ОСОБА_1 (а.п. 1-20).

В матеріалах судової справи, після протоколу автоматизованого розподілу справи між слідчими суддями від 26.09.2023 року, міститься заява слідчого ОСОБА_9 про здійснення розгляду клопотання прокурора без участі слідчого та прокурора. Одночасно в заяві слідчого вказано, що він повідомив власника майна про дату судового засідання - на 13 годину 27.09.2023 року.

Однак, вказана заява слідчого не містить штампу вхідної кореспонденції місцевого суду, що викликає обґрунтовані сумніви щодо її походження та механізму долучення до матеріалів судової справи.

Окрім того, в заяві слідчого не зазначено в який спосіб власник майна або його представник були повідомлені слідчим про дату та час розгляду клопотання про арешт майна, а також посилання на те, відповідно до яких положень процесуального законодавства або доручення суду, надавали слідчому повноваження на виклик вказаних осіб до суду.

Колегія суддів зауважує, що суд, слідчий суддя не може перекладати на орган досудового розслідування обов`язок виклику осіб до суду, оскільки слідчий здійснює виклик осіб для явки до органу досудового розслідування, зокрема для проведення будь-яких слідчих/процесуальних дій в межах відповідного кримінального провадження.

Водночас відповідно до ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Приписами ст. 136 КПК передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Однак, матеріали судової справи не містять відомостей про вжиття слідчим суддею будь-яких заходів щодо виклику в судове засідання власника майна або його представника.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час підготовки до судового розгляду клопотання слідчого, судового розгляду клопотання та постановлені оскарженої ухвали допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України: розглянув клопотання прокурора без належного повідомлення власника майна про дату, час та місце проведення розгляду; розглянув клопотання без участі власника майна або його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону призвели до безпідставного обмеження прав власника майна, а тому є істотними та такими, що з урахуванням вимог ч.1 ст.172, ст.ст. 412, 415 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги представника власника майна, щодо обґрунтованості клопотання прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді та призначення нового судового розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Під час нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчому судді слід перевірити клопотання на відповідність вимогам ст.171 КПК, здійснити належний виклик учасників процесу, а за результатами розгляду клопотання прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТЗОВ ФІРМА «РАВІС» адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2023 року, якою в кримінальному провадженні №0001234 від 25.09.2023 року накладено арешт на спеціалізований вантажний сідловий тягач «SCANIA R380 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску та напівпричіп-тентований «FLIEGL SDS350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, власником яких є ТЗОВ ФІРМА «РАВІС», реєстрація: Рівненська область, Рівненський район, с.Велика Омеляна, вул.Шевченка,буд.24А, вилучене 25.09.2023 року в ході огляду місця ДТП скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про накладення арешту майно у кримінальному провадженні №0001234 від 25.09.2023 року, яке було вилучене 25.09.2023 року в ході огляду місця ДТП, в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4