ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3741/23 Справа № 215/5996/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

06 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження № 0000221 за ч. 1 ст. 121 КК України відносно ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка Артемівського району Донецької області, громадянина України, не одруженого, на утримані неповнолітніх, малолітніх та інших осіб не має, який на теперішній час не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, визначеного судом в 2 роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 11.06.2021 року, приблизно о 04.00 годині перебував біля торгівельно-зупиночного комплексу «Мусоргського», що розташований в Тернівському районі м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, у компанії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якими сумісно вживав алкогольні напої.

Будучи у вказаному місці та у вказаний час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, що супроводжувалась нецензурною лайкою зі сторони ОСОБА_6 , та яку в послідуючому намагався припинити ОСОБА_10 , в результаті чого ОСОБА_6 почав проявляти словесну агресію в його бік. Після чого ОСОБА_12 , спостерігаючи вищевказане почав заспокоювати ОСОБА_6 , вмовляв припинити словесну сутичку та радив останньому збиратися та йти додому.

В цей момент, у ОСОБА_6 на ґрунті раніше виниклого конфлікту та будучі під емоційним впливом від словесних зауважень ОСОБА_12 , виник прямий умисел, спрямований на умисне спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, які в момент заподіяння є небезпечними для життя.

Діючи на досягнення свого злочинного результату, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , приховуючи свій злочинний намір, прийшов до місця свого мешкання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де взяв на кухні металевий кухонний ніж, та знову прийшов, до торгівельно-зупиночного комплексу «Мусоргського», та з мотивів раніше виниклої гострої неприязні до ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_12 зі спини, та перебуваючи у безпосередній близькості до останнього, правою рукою наніс йому декілька ударів вищевказаним ножем в область голови, з лівої сторони, над вухом. В цей момент, ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечні дії з боку ОСОБА_6 , їх наслідки, та бажаючи зупинити його, почав утримувати ОСОБА_6 , власними руками за тіло та руки в результаті чого впав сумісно з ОСОБА_6 на землю. Далі, ОСОБА_6 вивільнившись від ОСОБА_10 , стоячи навколішки навпроти ОСОБА_10 , який у цей час лежав на землі, накинувся на нього, та вищевказаним ножем умисно наніс йому два удари в область голови, з правої сторони, з переду. Після цього, ОСОБА_6 , не припиняючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які в момент заподіяння є небезпечними для життя, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання наніс ОСОБА_10 один удар ножем в область правого плеча, один удар в область грудної клітини, з правої сторони, один удар в область стегна з правої сторони, один удар в область лівої кисті та один удар в поперекову область з правої сторони, не зберігаючи послідовності.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність обраної судом кваліфікації, просить вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 рокускасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок в цій частині та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; в іншій частині вирок суду залишити без змін. Зазначає, що обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, з мотивів особистої неприязні, під надуманим, малозначним приводом, заздалегідь підготувався, свідомо спланувавши вчинення тяжкого злочину проти здоров`я особи, підшукавши знаряддя у вигляді металевого кухонного ножа, що свідчить про високу суспільну небезпеку винної особи, а тому, на думку прокурора, призначення йому покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України. Вважає, що наявність численних ушкоджень голови, грудної клітини, поперекової області - життєво важливих органів потерпілого ОСОБА_10 свідчить про неабияку жорстокість та зухвалість в поведінці обвинуваченого та вказує на значну ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та виняткову небезпечність обвинуваченого для суспільства. Вказує, що судом першої інстанції фактично проігноровано той факт, що маючи офіційне місце роботи та стабільний заробіток, протягом 2 років після скоєння злочину не вжив жодних заходів задля відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 , який проходив тривалий курс лікування. На думку прокурора, судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, оскільки відповідно до оскаржуваного вироку, обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, матеріальну шкоду на суму 33584,42 грн., а також моральну шкоду, заподіяну своїми злочинними діями потерпілому ОСОБА_10 не відшкодував, незважаючи на те, що з моменту вчинення злочину до ухвалення вироку минуло більше двох років, тобто висловлене ним у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого ним злочину то його наслідкам.

Потерпілий ОСОБА_10 до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, будучиповідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Що ж стосується покарання, призначеного судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що воно не відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок м`якості.

З вироку суду І інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засідання провину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надав визнавальні покази.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що при призначені покарання ОСОБА_6 та застосуванні вимог ст.ст. 75, 76 КК України судом І інстанції не в повній мірі взято до уваги особу обвинуваченого, який на теперішній час не працює, під наглядом лікаря нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, а такожконкретні обставини справи, а саме, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, з мотивів особистої неприязні, під надуманим, малозначним приводом, заздалегідь підготувався, свідомо спланувавши вчинення тяжкого злочину проти здоров`я особи, підшукавши знаряддя у вигляді металевого кухонного ножа, який використовується для заподіяння руйнівної фізичної шкоди що свідчить про високу суспільну небезпеку винної особи.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку в малознайомій компанії. ОСОБА_12 зробив зауваження з приводу негідної поведінки обвинуваченого, попросив йти додому. Образившись на зауваження, ОСОБА_6 пішов додому, взяв кухонний ніж, повернувся на місце сварки з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 наніс йому ззаду декілька ударів ножем в область голови зліва над вухом. Потерпілий ОСОБА_10 , бажаючи припинити неправомірні дії ОСОБА_6 , почав утримувати його руками за тіло. Не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_10 6 колото-різаних поранень, з яких: 2 удари ножем в область голови справа, один удар ножем в область правого плеча, один удар ножем в область грудної клітини справа, один удар ножем в область стегна, один удар ножем в область лівої кісті та один удар ножем в поперекову область, спричинивши тим самим потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

На думку колегії суддів, наявність численних ушкоджень голови, грудної клітини, поперекової області - життєво важливих органів потерпілого ОСОБА_10 свідчить про неабияку жорстокість та зухвалість в поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 та вказує на значну ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та виняткову небезпечність обвинуваченого для суспільства. Факт спричинення ударів ножем ОСОБА_12 в область голови також красномовно свідчить про жорстокість обвинуваченого і неспроможність до критичного мислення.

Колегія суддів вважає, що жорстокість, з якою ОСОБА_6 спричиняв тілесні ушкодження потерпілому та свідку, свідчить про його неабияку жорстокість, попрання загальних норм моралі щодо цінності людського життя та здоров`я, а також вказує на необхідність ізоляції його від суспільства та реального відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що ОСОБА_6 , маючи офіційне місце роботи та стабільний заробіток до недавнього часу, протягом 2 років після скоєння злочину не вжив жодних заходів задля відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 , який проходив тривалий курс лікування.

Суд І інстанції, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, послався на його щире каяття.

Колегія суддів зазначає, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, оскільки відповідно до оскаржуваного вироку, обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, матеріальну шкоду на суму 33584,42 грн., а також моральну шкоду в сумі 300 000 грн., заподіяну своїми злочинними діями потерпілому ОСОБА_10 не відшкодував, незважаючи на те, що з моменту вчинення злочину до ухвалення вироку минуло більше двох років, тобто висловлене ним у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого ним злочину то його наслідкам.

При цьому, на думку колегії суддів, судом І інстанції формально зазначено про врахування обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки поза увагою суду залишено розуміння того, що під впливом алкоголю особа утворює групу кримінального ризику, оскільки підвищена агресивність, знижений поріг самокритики і розширення кола дозволеного, що супроводжують вживання алкоголю, не обов`язково, але з великим ступенем імовірності штовхають людину до порушення закону.

Що стосується позиції потерпілого стосовно призначення покарання, колегія суддів зазначає, що в справах цієї категорії позиція потерпілого не є обов`язковою, оскільки вона враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і немає над ними пріоритету.

На думку колегії суддів, судом І інстанції не надано належної оцінки ступеню суспільної небезпечності особи обвинуваченого, злочинних дій ОСОБА_6 , якими грубо порушено вимоги ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та, в результаті яких, потерпілому ОСОБА_10 спричинено, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження.

Скоєння зазначеного кримінального правопорушення свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі, але без застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів і буде відповідати засадам ст. 65 КК України.

Таким чином, з урахуванням викладеного та ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як тяжкий злочин, суспільну небезпечність вчиненого діяння, особу винного, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування положень ст.ст. 75,76 КК України, а тому доводи прокурора про призначення ОСОБА_6 несправедливого покарання внаслідок його м`якості є обґрунтованими, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду І інстанції і ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Будь-яких виключних обставин справи, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене колегія суддів постановляє свій вирок та призначає покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 рокувідносно ОСОБА_6 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покаранняза ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: