Справа №588/1094/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1392/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.09.2023, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження № 0000020 від 27.04.2022 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

До Охтирського міськрайонного суду Сумської області від прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також надійшло клопотання від захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

01.09.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з 01.09.2023 до 24.00 год. 30.10.2023.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, відмовлено.

З таким рішенням суду захисник ОСОБА_7 не погодився і подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.09.2023, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити прокурору в продовженні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Крім цього захисник просив допити усіх свідків, які були допитані з боку сторони обвинувачення.

В обгрунтвання своїх вимог захисник зазначав, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів безпідставне, чому захисник наводив ряд обгрунтвань та висловлював свою незгоду з цим.

Також захисник вважав недоведеними і заявлені прокурором ризики, оскільки переховуватись від суду обвинувачений ОСОБА_8 намірів немає, на свідків впливати не може, оскільки їх дані залегендовані, свідки в кримінальному провадженні вже допитувались, і вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти злочини, ОСОБА_8 також не може оскільки раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався. Сторона обвинувачення не довела того, чому інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Захисник зауважував, що ОСОБА_8 під вартою знаходиться тривалий проміжок часу, пред`явлене йому обвинувачення не обґрунтоване, обвинувачений має позитивну характеристику, неповнолітню дитину та батьків.

Також захисник звертав увагу на перевищенні працівником СБУ своїх службових повноважень і входив в обговорення допустимості доказів.

Заслухавши доповідь судді, довди захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити прокурору в продовженні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити,сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів,які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка,іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, на стадії розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності та вагомості ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Як встановлено судом, підставами для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованого обвинувачення, що стверджується матеріалами провадження, та запобігання можливості переховуватись від суду і незаконного впливу на свідків.

В клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор наголошував, що ризики не зменшилися і не змінилися, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового розгляду не здатен забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З такими висновками прокурора суд першої інстанції погодився, що колегія суддів, за встановлених обставин, вважає правильним.

Як йшлося вище, в провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження № 0000020 від 27.04.2022 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Так, з матеріалів провадження видно, що вирішуючи питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу судом враховано те, що ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема, у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, пов`язаних з посяганням на територіальну цілісність і недоторканість України та державну зраду в умовах воєнного стану, відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 110, ч.2 ст. 111 та ч.2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком до десяти років, а також довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, має проросійську позицію, яку поширював, мав контакти з представниками рф.

Отже, на думку колегії суддів, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, продовжує існувати ризик переховування ОСОБА_8 від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану злочинів, за які передбачено довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а постійно проживаючи в м. Тростянець Сумської області, яке знаходиться в безпосередній близькості від державного кордону України, має можливість виїхати до території російської федерації, міжнародне співробітництво з якою припинено.

Крім цього, майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений дійсно може ухилитися від суду, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

При цьому, ОСОБА_8 має молодий вік, задовільний стан здоров`я, не одружений, інших відомостей щодо міцних і сталих соціальних зв`язків суду не надано.

Також судом першої інстанції було враховано і те, що в даному кримінальному провадженні маються свідки, про існування та про місце проживання яких обвинуваченому відомо і частина яких у судовому засіданні, попри доводи апеляційної скарги захисника, не допитувалася, а отже обвинувачений може незаконно впливати на них з метою надання останніми бажаних для нього показів.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід буде адекватним заходом у даному кримінальному провадженні, при цьому стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Медичних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_8 суд першої інстанції також врахував і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку в залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що в даному конкретному провадженні не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків або їх відсутність взагалі, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарз захисник зазначав, що заявлені прокурором ризики недоведені, оскільки переховуватись від суду обвинувачений ОСОБА_8 намірів немає, на свідків впливати не може, оскільки їх дані залегендовані, свідки в кримінальному провадженні вже допитувались, і вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти злочини, ОСОБА_8 також не може оскільки раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався. Сторона обвинувачення не довела того, чому інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 . Також, захисник зауважував, що ОСОБА_8 під вартою знаходиться тривалий проміжок часу, пред`явлене йому обвинувачення не обґрунтоване, обвинувачений має позитивну характеристику, неповнолітню дитину та батьків. Також захисник звертав увагу на перевищенні працівником СБУ своїх службових повноважень і входив в обговорення допустимості доказів.

Аналізуючи викладне, колегія суддів не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки з врахуванням встановленого вище, вказані стороною захисту обставини не будуть дієвими для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в розгляді справи.

Заявлені ризик колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними, як і можливість того, що інший більш м`який запобіжний захід на даній стадії судовго розгляду не буде дієвим для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Щодо терміну перебування обвинуваченого під вартою, то до таких доводів захисника колегія суддів відноситься критично, оскільки кожні два місяці доцільність тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою перебуває на розгляді в суду.

До аналізу дій працівників СБУ апеляційний суд не вдається, оскільки це окреме питання, оцінка якому повинна надаватись в окремому на те порядку.

Щодо допустимості доказів на обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, то їх оцінкою займається безпосередньо суд першої інстанції в ході судового розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.09.2023 не вбачає, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника відмовляє.

Керуючись ст.ст. 331, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.09.2023, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.00 год. 30.10.2023, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4