Справа № 473/3191/21
Номер провадження 1-кп/473/47/2023
УХВАЛА

"28" вересня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000029 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.310, ч. 3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.310, ч. 3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.310, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.310, ч. 3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.310, ч. 3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.310, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 про визнання протоколу обшуку у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 з додатком - відеозаписом, недопустимим та неналежним доказом. Також просить скасувати арешт, накладений на особисте майно ОСОБА_9 , а саме 18800 грн., 2 550 доларів США та 250 Євро, вилучене під час проведення обшуку в її домоволодінні. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що понятими при проведенні обшуку були особи, які заінтересовані в результатах кримінального провадження, так як вони є мешканцями м.Миколаєва, які приїхали до с. Прибужжя разом із працівниками поліції, отже обшук вищевказаного домоволодіння здійснено з істотними порушеннями вимог та порядку, встановлених КПК України. В ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , було вилучено особисте майно ОСОБА_9 , а саме 18800 грн., 2 550 доларів США та 250 Євро. Дані грошові кошти постановою слідчого від 27.05.2021 року, були визнані речовими доказами за даним кримінальним провадженням. 01.06.2021 року слідчим суддею був накладений арешт на дане майно. Але дані грошові кошти належать ОСОБА_9 , так, ОСОБА_9 офіційно працює та отримує заробітну плату, офіційно володіє двома земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які здає в оренду, з ОСОБА_6 вона в шлюбі не перебувала та вони не вели спільного господарства, а отже враховуючи, що дані гроші належать виключно ОСОБА_9 , просить скасувати арешт на дані грошові кошти.

В судовому засіданні ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що він дійсно періодично проживав з ОСОБА_9 , але в них в кожного свій окремий бюджет і вилучені під час обшуку грошові кошти належать виключно ОСОБА_9 . Просить клопотання задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , просили клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Прокурор проти задоволення даного клопотання заперечувала, зазначивши, що воно є передчасним, так як відсутні ознаки очевидної недопустимості доказу - протоколу обшуку у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 з додатком - відеозаписом. Також прокурор зазначила, що грошові кошти, вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , є речовими доказами за даним кримінальним провадженням. На теперішній час неможливо визначити кому належать дані грошові кошти та вважає, що суд повинен вирішити дане питання при ухвалення вироку, оцінивши всі докази обвинувачення та захисту, які будуть дослідженні в судовому засіданні.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до такого.

За змістом ст..84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст..89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це, відповідно до ч.2 ст. 89 КПК України, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини(ст..87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення .

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова Верховного Суду від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими необхідно лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: 1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті ст..87, частина 2 статті ст..89 КПК) - у випадках, коли: такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; 2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 ст.89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

На думку суду, жодна з обставин, які наведені у клопотаннях про визнання доказів недопустимим, не підпадає під перелік підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок їх очевидної недопустимості. Тим більше, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а отже визнання очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, без дослідження їх в повному обсязі і у взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним.

Суд бере до уваги, що докази, які просить визнати недопустимими захисник ОСОБА_4 , можуть бути визнані недопустимими судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими, що надані учасниками кримінального провадження. При цьому, ознаки очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям.

Також, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 були вилучені грошові кошти а саме 18800 грн., 2 550 доларів США та 250 Євро.

Згідно постанови слідчого СУ ГУНП в Миколаївської області ОСОБА_10 від 27.05.2021 року, грошові кошти зазначені в клопотанні адвоката ОСОБА_4 визнані речовими доказами за даним кримінальним провадженням.

На дані грошові кошти був накладений арешт ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.06.2021 року, з матою забезпечення збереження речових доказів, так як вони відповідають критеріям, зазначеним у ст..98 КПК України.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст.374 КПК України, питання щодо долю речових доказів вирішується в нарадчій кімнаті при постановленні вироку суду.

Звідси суд вважає, що дане клопотання захисника ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, так як воно є передачним.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.174, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про визнання протоколу обшуку у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 з додатком - відеозаписом, недопустимим доказом, відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про скасування арешту майна, а саме грошових коштів в сумі 18800 грн., 2 550 доларів США та 250 Євро, та повернення іх ОСОБА_9 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя