Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 935/2206/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 грудня 2023 року включно,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в цій частині. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних норм права. Зазначає, що повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 п.12,13 ч. 2 ст.115 КК України та про зміну підозри було здійснено з порушенням вимог ст.ст. 276, 278 КПК України, оскільки вони у перекладі на азербайджанську мову не вручалися, а отже і статусу обвинуваченого ОСОБА_5 не набув. Вказує, що підозра, яка оголошена ОСОБА_5 є необгрунтованою, а ризики недоведеними. Звертає увагу на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором неможливості запобігання вказаним в клопотанні ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий термін перебуває під вартою, а суд продовжуючи строк дії запобіжного заходу, не наводить в ухвалах додаткових підстав необхідності тримання обвинуваченого під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.263, ч.3 ст.27, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 07 жовтня 2023 року.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою через неможливість закінчення судового розгляду до спливу зазначеного строку. В обґрунтування клопотання прокурор вказав на наявність ризиків можливого переховування від суду, оскільки він перебував в розшуку, незаконного впливу на свідків в даному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на особу обвинуваченого.

Враховуючи, тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дані про його особу, зокрема те, що він є громадянином Айзербайджану, не працює, неодружений, утриманців не має, міцні соціальні зв`язки на території України відсутні, а також наявність ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про час та місце розгляду апеляційної скарги учасники судового провадження належним чином повідомлені. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 просив апеляційний розгляд проводити у його відсутність та у відсутність обвинуваченого.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/2206/19, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України, та інших.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 07 жовтня 2023 року.

04 жовтня 2023 року у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк дії зазначеної ухвали спливає, а ризики передбачені п.1,3,4,5 КПК України не зменшилися.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_5 , у зв`язку із розподілом сфер впливу, виник злочинний умисел направлений на організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством день, час та місці запропонував раніше знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинити умисне вбивство ОСОБА_7 , на що вони погодилися.

Взявши на себе організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 , ОСОБА_5 розробив план вчинення злочину, відповідно до якого вирішив залучити виконавцями умисного вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розподіливши при цьому між ними обов`язки.

На пропозицію ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погодилися і тим самим вступили у попередню злочинну змову, направлену на вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, під час зустрічей, у заздалегідь визначених місцях ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розробили план вчинення злочину, розподілили ролі.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_7 в невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_5 в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998р. та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992р., без передбаченого законом дозволу незаконно придбав вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України.

Не припиняючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_7 , ОСОБА_5 незаконно придбану вогнепальну зброю нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, у невстановленому місці, незаконно передав ОСОБА_9 для реалізації свого злочинного умислу, направленого на виконання умисного вбивства ОСОБА_7 .

В свою чергу ОСОБА_9 , в порушення вищезазначених нормативних актів, без передбаченого законом дозволу незаконно придбав, отримавши від ОСОБА_5 вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК-90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України та після вчинення злочину спільно з ОСОБА_8 приховав на узбіччі автодороги сполученням «Черняхів - Забріддя», де в подальшому вказана зброя була вилучена в ході проведення огляду місця події від 04 - 05 червня 2019 року разом з не використаними в ході вчинення умисного вбивства бойовими припасами, а саме 18 патронів кал. 5,45 мм.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_7 , відповідно до раніше узгоджених дій, 15.05.2019 року близько 22-ї години ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрілися у невстановленому слідством місці, звідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, для виконання розробленого раніше ними плану, на раніше заготовленому ОСОБА_8 мотоциклі «Suzuki», без реєстрації, проїхали до території ФОП « ОСОБА_10 », що по АДРЕСА_1 , де останні з урахуванням обстановки, вибрали зручне місце для вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_9 , дочекавшись зручного моменту для виконання своєї частини раніше узгодженого плану, здійснив декілька пострілів з нарізної стрілецької вогнепальної зброї - виготовленої саморобним способом автомату калібру 5, 45 мм. у бік ОСОБА_7 , таким чином умисно вбив останнього за попередньою змовою групою осіб.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням речовини головного мозку, яка утворилась в наслідок дії вогнепальної зброї, а саме кулі.

На підставі наведеного, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі, за найтяжче з яких - на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є громадянином Айзербайджану, не працює, неодружений, утриманців не має, міцні соціальні зв`язки на території України відсутні, тим самим має можливість безперешкодно залишити територію України під загрозою можливого покарання, тобто існує реальний ризик його переховування від суду.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення ґрунтується на тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, одне з яких є насильницьким (ст.115 КК України), будучи при цьому обвинуваченим по іншому кримінальному провадженню за ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, а також раніше відбував покарання за вчинення на території України умисного тяжкого злочину проти власності за ч.2 ст.186 КК України, не працює, постійного джерела доходу не має.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження, ОСОБА_5 перебуває в статусі обвинуваченого і щодо висунутого йому обвинувачення здійснюється судовий розгляд, у ході якого визначено порядок дослідження доказів та судом у відповідності до встановленого прядку проводиться їх дослідження, яке на даний час не завершено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи захисту про необґрунтованість підозри (не набуття статусу підозрюваного та обвинуваченого), відсутності доказів, які доводять вину є передчасними та не можуть бути перевірені апеляційним судом, оскільки такі обставини перевіряються лише при прийнятті кінцевого рішення за результатами судового розгляду після дослідження усіх доказів.

Не вбачає апеляційний суд і порушення права на захист обвинуваченого через, як зазначає захисник, ненадання процесуальних документів в перекладі на азербайджанську мову, оскільки відповідно до матеріалів виділеного провадження, ОСОБА_5 вручалася копія обвинувального акта, реєстру матеріалів, роз`яснення прав, клопотання про продовження запобіжного заходу з перекладом на азербайджанську мову, від отримання яких він відмовився, а також останній забезпечений перекладачем в суді.

Разом з цим, є слушними апеляційні доводи адвоката про значний строк судового розгляду провадження в суді першої інстанції, та як наслідок значний строк перебування під вартою ОСОБА_5 . Однак, тривалий розгляд кримінального провадження викликаний об`єктивними чинниками, які неспростовані захисником, складністю провадження, кількістю учасників та відкладенням розгляду через їх неявку з поважних причин, заміною захисників, ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, недоставлянням обвинуваченого, впровадженням карантинних обмежень спричинених короновірусом, оголошенням воєнного стану по всій території України та постійними обстрілами, а приймаючи рішення про відкладення розгляду справи суд визначав судові засідання в найкоротші терміни враховуючі, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно та розглянуто першочергово.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст. 28 КПК України, оскільки обвинувальний акт згідно до виділених матеріалів провадження затверджений ще 12.12.2019 року, а ОСОБА_5 утримується під вартою з 17.05.2019 року і саме суд зобов`язаний реагувати на поведінку учасників кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 грудня 2023 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :