Справа № 461/9911/23
Провадження № 1-кс/461/1098/24
УХВАЛА

про арешт майна

21.02.2024 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , її представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:

слідчим відділом Управління СБ України у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 22.06.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України.

Слідчий в ОВС 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на виявлений та вилучений в ході проведення обшуку 20.02.2024 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний термінал марки Samsung Galaxy S10+ моделі SM-G975F/DS, серійний номер НОМЕР_1 .

Слідча вказує, що у кримінальному провадженні встановлено, що причетним до вчинення кримінального правопорушення є громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами проведення слідчих (розшукових) дій відносно останньої встановлено, що в період 2022-2023 років остання неодноразово контактувала із представником центрального розвідувального органу рф у військовій сфері головного управління генерального штабу збройних сил російської федерації ОСОБА_6 , в ході спілкування із яким ймовірно передавала відомості щодо діяльності ЗС України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України. За результатами проведення слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_4 зафіксовано факти передачі відомостей про наслідки здійснення ракетних обстрілів рф по території України та про прибуття і порядок пересування Президента України по території Військово-медичного клінічного центру Західного регіону. Отже, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, виникла необхідність у накладені арешту.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив врахувати, що орган досудового розслідування запланував проведення експертного дослідження даного телефону.

Володілець майна та її представник, кожен окремо, у судовому засіданні клопотання заперечили з мотивів необґрунтованості. Вказали, що наведений мобільний телефон вже був предметом дослідження у іншому кримінальному провадженні, вилучався у ОСОБА_4 , але жодних слідів злочину у ньому не виявлено. Після чого даний телефон повернуто володільцю.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до висновку, що таке підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене.

У відповідності до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 1 ст.170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може буди накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам встановленим ст.170, 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 20 лютого 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку у квартирі за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено належній їй мобільний термінал марки Samsung Galaxy S10+ моделі SM-G975F/DS, серійний номер НОМЕР_1 .

20.02.2024 вищевказаний вилучений в ході обшуку мобільний термінал визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, майно з приводу якого подане клопотання, відповідає критеріям визначеним у ст. 170 КПК України щодо визначення мети арешту.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Розглядаючи подане клопотання та наводячи мотиви ухвалення даного судового рішення, в тому числі в контексті змісту та обсягу доказів, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачаються достатні підстави вважати, що мобільний телефон, може бути використаний як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

Оцінюючи доводи володільця майна та її представника про те, що наведений мобільний телефон вже був предметом дослідження у іншому кримінальному провадженні, вилучався у ОСОБА_4 , але жодних слідів злочину у ньому не виявлено, виходжу з наступного.

Наявність слідів злочину перевірялась у межах іншого кримінального провадження. Після повернення мобільного телефону ОСОБА_4 остання мала можливість ним користуватись за цільовим призначенням. Кримінальне провадження безпосередньо пов`язане із фактами передачі інформації, яке могло бути здійснено засобами мобільного зв`язку. Даних про те, що період ймовірного вчинення злочинів не охоплює час після повернення телефону власнику в ході розгляду клопотання не встановлено.

Отже, наведене свідчить про наявність підстав для дослідження телефону, а також накладення арешту на нього, як на речовий доказ.

Таким чином, дослідження та збереження майна, з приводу якого подано клопотання, має важливе значення для кримінального провадження та відповідає критеріям, визначеним у ст.170 КПК України, оскільки прямо стосується предмету доказування у вказаному кримінальному провадженні. Також, слідчим належним чином обґрунтовано, що у разі не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, існує ймовірність того, що у подальшому важливі дані необхідні для проведення об`єктивного досудового розслідування можуть бути втрачені.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із позбавленням права відчуження, розпорядження та користування майном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявленим та вилученим в ході проведення обшуку 20.02.2024 за місцем її фактичного проживання, а саме на мобільний термінал марки Samsung Galaxy S10+ моделі SM-G975F/DS, серійний номер НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1