ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/724/24 Справа № 226/551/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року, якою обвинуваченому за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до 22 лютого 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року обвинуваченому за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до 22 лютого 2024 року включно.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1-ї інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати та обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання: АДРЕСА_1 . В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, не застосував положення кримінального процесуального законодавства, які підлягають застосуванню, що призвело до винесення хибного процесуального рішення у справі.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою з 06.12.2021 року, тобто більше 2-х років. Вважає, що за час неодноразового продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором не були наведені обставини, які свідчили про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою, а головним обґрунтуванням можливості переховування ОСОБА_7 від суду прокурором зазначається тяжкість покарання, яка передбачена за вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів.

Наполягає, що вказані у клопотання прокурора ризики суттєво зменшилися, що дозволяє просити суд про зміну запобіжного заходу на більш м`який. Звертає увагу, що один із ризиків, який враховувався при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 , зі спливом терміну перебування обвинуваченого під вартою, перестав існувати, оскільки всі свідки у кримінальному провадженні вже були допитані.

Вважає, що суд в своєму рішенні не навів належного обґрунтування тому, чому жоден із запобіжних заходів, окрім запропонованого прокурором, не здатний запобігти зазначеним ним ризиками і необхідністю застосування найбільш суворого і виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, був зареєстрований та проживав разом з дружиною та двома малолітніми дітьми, один з яких є інвалідом дитинства. Батьки обвинуваченого є особами похилого віку та пенсіонерами, зареєстровані та проживають на території Покровського району Донецької області. Крім того, у обвинуваченого у м. Покровськ Донецької області мається нерухомість - частина квартири, яку він приватизував разом з батьками та братом.

Позиції сторін в суді :

Судовий розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу суду 1-ї інстанції про продовження строку тримання під вартою здійснюється без участі сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд провадження за його відсутності за наявними матеріалами в справі, просить його апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що у провадженні Димитровського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22 лютого 2024 року включно.

Суд 1-ї інстанції врахував практику Європейського суду з прав людини, репутацію обвинуваченого, його вік, майновий стан, факт переховування від органу досудового розслідування, зафіксований матеріалами справи, а також тяжкість передбаченого законом покарання за інкриміновані йому злочини у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що може загрожувати йому в разі визнання винуватим, суд не виключає можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, до обставини, яка збільшує ризику втечі, відніс військову агресію РФ проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, зокрема на території Донецької області, де розташоване місце постійного проживання обвинуваченого.

Суд 1-ї інстанції правильно врахував наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, про що свідчать відсутність у нього офіційного працевлаштування та джерела доходу, пред`явлена йому підозра у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів, а також попередні судимості за вчинення корисливих злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику впливу на свідків, то колегія суддів зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену ст. 23 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, тобто безпосереднього сприймання під час судового засідання судом таких показань. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції, що наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, а застосований до обвинуваченого запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, характером та обставинами інкримінованих йому діянь кореспондується з загальносуспільним інтересом і переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, виправдовуючи тримання його під вартою і не виходить за межі розумного строку.

Суд не вбачав підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції. Так, колегія суддів виходить з того, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на воєнний стан.

Отже, судом 1-ї інстанції встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Доводи сторони захисту про зворотнє є безпідставними, оскільки оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону було розглянуто і альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , які передбачені ст.176 КПК України, та надано обґрунтований висновок, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, потерпілу, перешкодити кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Обвинуваченим та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою. Отже, судом вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме не тіьки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а і відомості, які характеризують особу обвинуваченого, характер та обставини кримінального правопорушення.

Разом з тим, тривалість судового розгляду, в даному провадженні не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити суду 1-ї інстанції та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом 1-ї інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_7 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не є слушними, оскільки місце проживання обвинуваченого, розташоване неподалік місця активних бойових дій та кордону з тимчасово окупованої території України.

Наявність міцних соціальних зв`язків та дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду 1-ї інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року- залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року, якою обвинуваченому за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до 22 лютого 2024 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4