Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/376/24
Провадження № 1-кп/935/156/24
У Х В А Л А

16 лютого 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,-

установив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області звернувся прокурор з клопотанням, в якому просив закрити кримінальне провадження №0000014 від 21.11.2012 на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, мотивуючи тим, що у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування здійснювалось за ч.2 ст.186 КК України, тобто щодо тяжкого злочину, на даний час закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності та особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено.

У судове засідання прокурор не з`явився, направив заяву, просить розглядати справу без його участі, подання підтримав.

Потерпілий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просить не викликати його у судове засідання, не заперечує проти закриття кримінального провадження.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0000014, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 22.11.2012 внесено відомості до ЄРДР за №0000014 про те, що 18.11.2012 близько о 05 год 00 хв група невідомих осіб , перебуваючи у м.Коростишеві по вул..Більшовицькій поблизу автовокзалу, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майно у ОСОБА_4 , чим заподіяли матеріальну шкоду на загальну суму близько 6000 грн. Попередня правова кваліфікація ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, у відповідності до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня вчинення особою вказаного злочину, згідно ст.49 КК України, становлять десять років, а тому формально існують підстави для застосування п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, закриття кримінального провадження - є однією з форм закінчення досудового розслідування.

Згідно положень ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність, згідно ч.2 ст.9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно ст.25 КПК України, полягає у тому, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Отже, положення п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування проведено такі слідчі (розшукових) дій: допитано потерпілу ОСОБА_4 18.11.2012, відібрано пояснення від членів родини потерпілої : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 також 18.11.2012, а крім того допитано свідків ОСОБА_7 18.11.2012, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 03.12.2012; 14.12.2012 проведено судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ; отримано інформацію від мобільних операторів 15.12.2012 та 10.01.2013.

Відповідно чотирьох рапортів працівників поліції від 08.12.2012 перевірялись раніше засуджені за аналогічні злочини особи, а також які перебувають під наглядом чи звільнені умовно-достроково, проведено огляд місцевості, а також «бесіди» з працівниками ЦД «Релакс» , не оформлені при цьому відповідно до вимог КПК України, тобто як допит свідків із роз`ясненням прав та обов`язків згідно чинного законодавства.

Надалі матеріали кримінального провадження містять, аналогічний попереднім, рапорт о/у СКР Коростишівського РВ УМВС від 05.09.2014 та протоколи допиту двох свідків, які були проведено у 2014 році.

Починаючи з 2017 року , а надалі у 2021 та 2023 роках , органом досудового розслідування лише визначались слідчі групи та групи прокурорів у даному кримінальному провадженні. Жодних слідчих (розшукових) дій органом досудового розслідування більше не проводилось.

24.01.2024 ст.слідчим СВ ВП №2 ОСОБА_10 від чоловіка потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_3 відбирано заяву про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні та допитано його, як потерпілого.

У своїх показаннях ОСОБА_3 пояснив, що його дружина безпосередня потерпіла від злочину ОСОБА_4 - у 2013 році виїхала у Білорусію, подружнє життя у них не склалось, після цього він її не бачив; зазначив також, що викрадене майно для його дружини цінності не становило.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження особисто ОСОБА_4 завдано матеріальних збитків на суму 5940 грн., викрадено її особисті документи, завдано легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до ст..55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Тож можна стверджувати, що ОСОБА_3 , який не проживає з потерпілою ОСОБА_4 подружнім життям (про що сам зазначає) протягом десяти років, який при цьому чомусь визначає , що викрадене особисте майно потерпілої не становить для останньої цінності, визнаний органом досудового розслідування, у порядку ч.2 ст.55 КПК України, потерпілим всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства.

А разом з тим, жодного доказу виїзду потерпілої за межі України суду не надано , будь-яких пояснень , у тому числі щодо цінності викраденого особисто майна, з 2012 року у потерпілої не відбиралось, розмір завданої шкоди (вартість викраденого майна) не встановлювалось. Тож орган досудового розслідування та прокурор у цьому питанні посилаються лише на оціночні судження ОСОБА_3 .

З викладеного убачається, що у кримінальному провадженні досудове розслідування проведено не у повному обсязі, тому закінчити досудове розслідування кримінального провадження №0000014 шляхом закриття судом на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.2,9,25,284 КПК України,-

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження №0000014 від 21.11.2012 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1