Справа № 159/6146/21 Провадження №11-кп/802/578/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконферензв`язку),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконферензв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Костопіль Костопільського району Рівненської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, із задовільним станом здоров`я, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Ковельським міськрайонним судом Волинської області від 16.10.2020 року за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, судимість за що не знята і не погашена у встановленому законом порядку, визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 місці;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_7 до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2020, і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено в силі запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.09.2021 по день набрання вироком законної сили із розрахунку - один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 на корить держави витрати за проведення експертизи в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 11.07.2021 (точної години досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у номері НОМЕР_1 приміщення готелю « Лісова пісня » за адресою: м. Ковель, бульвар Лесі Українки 12, усвідомлюючи злочинний характер своїх дії, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з рюкзака ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «Asha 200», належний останній. В подальшому, керуючись єдиним умислом спрямованим на викрадення чужого майна, перебуваючи за тією ж адресою: м.Ковель, бульвар Лесі Українки 12, у приміщені готельного номеру № НОМЕР_1 , керуючись корисливим мотивом, таємно, діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з рюкзака ОСОБА_9 мобільний телефон мобільний телефон марки «Nokia» моделі «105 ТА - 1203 Single Sim 2019 Вlack». Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 586 грн. 67 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Окрім того, ОСОБА_7 17.08.2021 близько 00:29 год. зберігаючи при собі знайдену платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , належну ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи намір незаконного збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, перебуваючи в супермаркеті «Слайга» у місті Ковель по вулиці Петра Могили, 2-А, використавши вищевказану банківську картку за допомогою терміналу, трьома платежами розрахувався за придбані товари, тим самим повторно таємно викрав гроші, належні ОСОБА_10 , у загальній сумі 801 грн. 30 коп. Отже, унаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 завдано майнової шкоди на загальну суму 801 грн. 30 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 26.09.2021 близько 22:00 год., перебуваючи на залізничній колії, неподалік супермаркета «Слайга» у місті Ковель по вулиці Петра Могили, за попередньою змовою із невстановленою досудовим слідством особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, підійшли до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та застосувавши до останнього насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме завдавши один удар по обличчю останнього, вчинили шарпанину з ОСОБА_11 , в ході якої останній впав на землю, а невстановлена досудовим розслідувань особа, нанесла не менше двох ударів ногою, в область обличчя ОСОБА_11 , після чого, подолавши опір потерпілого, відкрито заволоділи його сумкою (барсеткою), вартістю 99 грн., в якій були грошові кошти в сумі 100 грн. однією купюрою. Вказаними діями ОСОБА_11 завдано майнової шкоди на загальну суму 200 грн. та спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому виличної дуги справа та носових кісток, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та поверхневої рани лівої брови - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду в частині, що стосується епізоду, який кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України з потерпілим ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його в цій частині необґрунтованим та незаконним. Вважає, що в діях обвинуваченого відсутня об`єктивна сторона такого кримінального правопорушення, оскільки відсутні ознаки нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу, або погрозою застосування такого насильства. Вважає, що заслуговують на увагу суду показання потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що ОСОБА_7 ударів йому не завдавав, тобто ніякого насильства чи нападу з метою заволодіння чужим майном, він не вчиняв. Протокол пред`явлення особи для впізнання на фотознімками від 27.09.2021 не є належним і допустимим доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні розбою, так як потерпілий ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого як особу з яким спілкувався і проводив час 26.09.2021. Також не може бути в якості належного доказу і висновок експерта №306 від 12.10.2021 про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , так як обвинувачений ударів не наносив. Окрім того, не може бути належним і допустимим доказом протокол слідчого експерименту від 13.10.2021 з участю підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки останній під час його проведення заперечував розбійний напад та вказував на вчинення таємного викрадення майна потерпілого. Аналогічно не можуть бути доказами винуватості обвинуваченого і протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, витяг з ЄРДР, постанова про визнання ОСОБА_11 потерпілим та протокол затримання особи як підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки являються формально необхідними процесуальними документами. Вказує також про те, що наявність попередньої змови з невстановленою слідством особою, жодними доказами в суді не підтверджено, та як обвинувачений зазначив, що намір вчинити таємне викрадення майна у нього виник після того як потерпілий від удару невстановленої особи впав на землю. Будь-яких свідків в цій частині по справі не встановлено, а також не встановлено, яка особа вчинила напад на потерпілого. Захисник переконаний, що зважаючи на спосіб заволодіння майном потерпілого, дії обвинуваченого в частині за епізодом, який мав місце 26.09.2021 неподалік супермаркету «Слайга» слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення майна.

Посилаючись на вищевикладене, захисник просить скасувати вирок в частині, що стосується епізоду кваліфікованого за ч.2 ст.187 КК України, перекваліфікувавши його дії на ч.2 ст.185 КК України та ухваливши новий вирок призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду кримінального провадження до суду не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурора, який вважав її безпідставною та просив залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, правильність кваліфікації його дій за вказаними статтями (частинами), тобто за епізодами, що мали місце: 11.07.2021 з потерпілою ОСОБА_9 ; 17.08.2021 з потерпілим ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому суд апеляційної інстанції не перевіряє законності та обґрунтованості судового рішення в цій частині.

Отже, предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні при перевірці судового рішення і, зокрема, за апеляційними доводами сторони захисту, є питання доведеності вини ОСОБА_7 і законності його засудження за ч.2 ст.187 КК України за епізодом з потерпілим ОСОБА_11 , який мав місце 26.09.2021.

Так, сторона захисту стверджує про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України по епізоду з потерпілим ОСОБА_11 кваліфіковано неправильно, оскільки на її переконання, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

Проте, колегія суддів апеляційного суду зазначені доводи сторони захисту вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 в оскаржуваній його частині за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Щодо епізоду, який май місце 26.09.2021 з потерпілим ОСОБА_11 і, за яким дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні досліджено.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину не визнав. При цьому, суду показав, що 26.09.2021 ввечері на залізничному вокзалі у місті Ковель познайомився з ОСОБА_11 , який запропонував випити разом спиртного (горілки), на що він погодився скласти компанію, однак алкоголю не вживав. Пізніше до них почергово приєднувались незнайомі йому ( ОСОБА_7 ) жінка та юнак. Згодом він разом з ОСОБА_11 пішли із вокзалу в супермаркет «Слайга», де останній придбав ще одну пляшку горілки і на зворотному шляху під мостом невідома особи підбігла до ОСОБА_11 та вдарила його по голові, від чого він впав. При цьому, ОСОБА_7 з рук потерпілого вирвав сумку та втік. Грошовими коштами, які знайшов у сумці, розпорядився на власний розсуд, а саму сумку викинув. Обставини щодо нанесення ОСОБА_11 будь-яких ударів та завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 заперечив.

Рішення про доведеність винуватості ОСОБА_13 за вказаним епізодом суд першої інстанції обґрунтував також:

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який суду першої інстанції показав, що 26.09.2021 на залізничному вокзалі міста Ковель познайомився із ОСОБА_7 . У компанії з останнім і ще однією особою чоловічої статі молодого віку (назвав його «малий») розпивали спиртні напої. У супермаркеті «Слайга» неподалік вокзалу він придбав ще одну пляшку горілки та разом із ОСОБА_7 через вокзал уздовж колій пішли до знайомої ОСОБА_7 в гості. Коли вони ішли, то він відчув удар по голові, від якого впав на землю, однак чи отримував ще удари, не пам`ятає. Показав, що ОСОБА_7 ударів йому не завдавав, а бив «малий». При цьому, ОСОБА_7 вирвав з його рук сумку (барсетка), коли той уже лежав на землі та втік з місця події. Пізніше хтось із перехожих помітивши його закривавленим біля колій, викликав карету швидкої допомоги. Додав, що претензій будь якого характеру до ОСОБА_7 не має та не наполягав на суворому покаранні.

В основу вироку в цій частині як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27.09.2021 (в журналі ЄО заява під реєстраційним номером 15306 від 27.09.2021), витяг з ЄРДР за №0000995 від 27.09.2021, та постанову від 29.09.2021 про визнання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потерпілим, якими підтверджується звернення особи із заявою про злочин, внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення та початок досудового розслідування;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.09.2021, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- висновок експерта №306 від 12.10.2021 за результатами судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_11 , відповідно до якого в останнього виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому виличної дуги справа та носових кісток, рани лівої брови, що утворились від дії тупих твердих предметів, у час вказаний у постанові про призначення експертизи і в медичній документації, які за ступенем тяжкості відповідно відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. По тілу ОСОБА_11 було нанесено не менше двох ударів в ділянку обличчя. Зафіксовано, що на лікування ОСОБА_11 поступив 27.09.2021 о 01:00 год. Анамнез та скарги неможливо було зібрати через важкість стану. Потерпілий знайдений медпрацівниками на залізничній колії в судомах без свідомості. Зафіксовано епілептичний напад. Загальний стан хворого визначено як важкий, перебування у комі 1 ступеня;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27.09.2021, з якого вбачається, що 27.09.2021 о 15:30 год. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення;

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.10.2021 за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , в ході проведення якого встановлено механізм, окремі елементи події злочину, перевірено реальне існування заявлених фактів. ОСОБА_7 вказував на місце вчинення кримінального правопорушення, особу чоловічої статі ромської національності, з яким розпивали спиртні напої на вокзалі, особу потерпілого, обставини нападу на потерпілого.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, що мали місце як з потерпілим ОСОБА_11 , навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, тобто - у нападі з метою заволодіння майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

При цьому, твердження сторони захисту про неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом від 26.09.2021 з потерпілим ОСОБА_11 як крадіжка (ч.2 ст.185 КК), а не розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб (ч.2 ст.187 КК), є безпідставними, з огляду на таке.

Так, ст.185 КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Викрадення виражається в дії (активній поведінці) і означає незаконне, безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника. Таке вилучення обов`язково повинно бути таємним, тобто непомітним: при відсутності власника чи інших осіб, або в присутності власника чи інших осіб, але за умови, що вони не усвідомлюють факт викрадення. Крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпорядитися ним як своїм власним. З суб`єктивної сторони крадіжка передбачає прямий умисел. Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив та корислива мета, з якими здійснюється викрадення.

Тоді як згідно із ст.187 КК України з об`єктивної сторони розбій, є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою спричинення такого насильства. При цьому, частина 2 цієї статті передбачає й інші кваліфікуючі ознаки такі як "за попередньою змовою групою осіб". Суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Водночас, Пленум ВСУ у п.п.6, 9 своєї постанови №10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" роз`яснив, що під нападом на ст.187 КК України слід розуміти умислі дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст.187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї спеціальних знарядь тощо.

Апеляційний суд повністю погоджується з доводами місцевого суду з приводу правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.2 ст.187 КК України по епізоду з потерпілим ОСОБА_11 , оскільки це повністю відповідає дослідженим судом доказам.

Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що не завдавав тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а лише вирвав у нього сумку та втік з місця події у той час коли інша невідома йому особа підбігши нанесла потерпілому удар по голові від чого той впав.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, фактично встановлено єдиний спільний умисел ОСОБА_7 з іншою невстановленою особою, про що свідчить узгодженість їхньої злочинної діяльності і попередня домовленість на вчинення розбою щодо ОСОБА_11 . При цьому, злочинні дії ОСОБА_7 були складовою здійснення нападу із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, оскільки обвинувачений виконав частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації спільного умислу. Виконання кожним із учасників групи під час нападу на ОСОБА_11 різних дій, а це завдання ударів та заволодіння майном, не може бути підставою для їх кваліфікації за статтями закону, які передбачають відповідальність за окремі злочинні дії, у тому числі за ст.185 КК України, оскільки встановлено наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій ОСОБА_7 з іншою невстановленою особою, що свідчать про їх попередню домовленість саме на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Так, обвинувачений про наявність у потерпілого грошових коштів з`ясував під придбання потерпілим спиртного, розпивання якого у компанії із ще однією невстановленою особою чоловічої статі обвинувачений та потерпілий не заперечили. Уздовж колії залізничного вокзалу обвинувачений з потерпілим ішли до знайомої першого саме за ініціативою обвинуваченого, а сам напад відбувався у безлюдному місці під мостом. Тобто, напад відбувався за умов, коли обвинувачений мав змогу бачити та усвідомлювати дії іншого нападника (на даний час невстановленої особи), схвалював такі дії, погоджувався із ними і продовжував активну протиправну поведінку, а саме заволодівши майном потерпілого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виходячи з аналізу положень вищевказаного матеріального права та за встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, мав місце саме розбій, який передбачав напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою осіб, а тому дії обвинуваченого вірно кваліфіковані саме за ч.2 ст.187 КК України.

При цьому, апеляційний суд не вбачає жодних підстав визнати слушними доводи сторони захисту про вчинення обвинуваченим крадіжки під якою має розумітися лише таємне викрадення чужого майна. Той факт, що потерпілий вказував про не нанесення обвинуваченим йому тілесних ушкоджень також жодним чином не свідчить про вчинення обвинуваченим саме крадіжки, оскільки він виконував узгоджені дії - заволодів майном потерпілого після того як інший нападник раптово завдав удар потерпілому.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності в частині епізоду щодо потерпілого ОСОБА_11 , за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов правильного висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні, зокрема кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

Доводи сторони захисту про неналежну кваліфікацію дій обвинуваченого в частині епізоду щодо ОСОБА_11 та незаконність в цій частині судового рішення, які б давали підстави для його зміни чи скасування і, які б спростовували висновки суду першої інстанції у апеляційній скарзі не наведено. Не було таких наведено й ході апеляційного розгляду провадження.

При цьому, апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновки суду щодо вчинення обвинуваченим саме крадіжки, а не розбою з посиланням на те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому, а лише вирвав в останнього сумку і втік, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами, і при цьому, на думку колегії суддів є нічим іншим як стратегією захисту з приводу кваліфікації його дій по даному епізоду з метою притягнення до відповідальності за нормою закону, яка передбачає більш м`якший вид покарання.

Інші апеляційні доводи сторони захисту про те, що досліджені письмові докази в частині епізоду з потерпілим ОСОБА_11 не можуть бути належними та допустимими доказами його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки в сукупності з усіма дослідженими доказами у тому числі показаннями потерпілого та обвинуваченого, ними доводиться винуватість ОСОБА_7 і такі апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Слід також зазначити, що висновок суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покарання належним чином у вироку вмотивований і підстав сумніватися у його правильності у колегії суддів апеляційного суду не виникає. Обране ОСОБА_7 судом покарання повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Правильно також вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Таким чином, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2023 року, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді