Справа №579/1329/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/237/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

"14" лютого 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеконференції у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/1329/21 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 26.07.2022, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 05.12.2013 Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

2) 27.02.2015 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 22.06.2018 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 31.03.2021 Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та наявності у його діях складу правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання невинуватим ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, а також визнати винним за ч. 2 ст. 156 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Відповідно ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Відповідно ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2021 та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 8 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. В іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обгрунтовані тим, що суд надав невірну оцінку показанням обвинуваченого щодо вчинених ним дій, які до того ж є недостовірними. Крім того, суд не надав належної оцінки показанням малолітнього потерпілого, його законного представника, психолого, а також висновку судово-психіатричної експертизи.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 26.07.2022 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік. Відповідно ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2021 та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. Одночасно ОСОБА_10 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та наявності у його діях складу правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати у за проведення експертиз у сумі 1201,34 грн

Згідно вироку, ОСОБА_10 21.05.2021 близько 11:00, перебуваючи на території ЗОШ № 1 в м. Кролевець за адресою: пр. Миру, 2, діючи повторно, таємно викрав належний ОСОБА_13 велосипед вартістю 2267 грн. 21.05.2021 близько 12:00 ОСОБА_10 , перебуваючи на прибудинковій території біля буд. АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно викрав належне ОСОБА_14 майно загальною вартістю 1505 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що 06.06.2021 близько 16:00-17:00 у під`їзді № 4 буд. АДРЕСА_3 він вчинив розпусні дії щодо малолітнього ОСОБА_15 .

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено усіх обов`язкових ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, а саме вчинення обвинуваченим розпусних дій, умислу на вчинення розбещення потерпілого та наявності мотиву задоволення статевої пристрасті.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_10 невинуватим і виправдання в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 156 КК фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого був неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням прокурора колегією суддів апеляційного суду повторно досліджені обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Так, колегією суддів під час апеляційного розгляду було установлено, що 06.06.2021 близько 16:00 17:00 год. ОСОБА_10 , перебуваючи на вул. Франко в м. Кролевець поряд з буд. № 96, побачивши малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зайшов до під`їзду вказаного будинку, прослідував за дитиною та вчинив відносно нього розпусні дії, а саме, обхоплював обома руками дитину в області тулуба, стягував штани, торкався своєю рукою лівої ноги дитини через кишеню дитячих штанів, застосовуючи при цьому фізичне насильство, яке виразилося в утримуванні потерпілого за тулуб, закриванні своєю долонею руки роту останньому, використовуючи у такий спосіб його безпорадний стан, який полягав в тому, що малолітній ОСОБА_15 в силу свого віку не міг правильно розуміти характер дій ОСОБА_10 та чинити йому активний опір. Після цього ОСОБА_10 припинив свої дії відносно малолітнього ОСОБА_15 .

Допитаний апеляційним судом ОСОБА_10 свою вину не визнав та пояснив, що в указаний день та час він перебував біля буд. № 88 по вул. Франка у м. Кролевець. Потерпілого побачив, коли той виходив із магазину, і пішов за ним. Прийшовши до буд. АДРЕСА_3 , він трохи посидів на дитячій площадці біля вказаного будинку, пив пиво, а коли потерпілий заходив у 4-й під`їзд, відчуваючи погіршення самопочуття майже до втрати свідомості, він зайшов у під`їзд слідом за потерпілим. У під`їзді ОСОБА_10 в силу поганого самопочуття був змушений обпертися об потерпілого, щоб не впасти, чи можливо, обняти потерпілого, при цьому одна рука, а саме права, зісковзнула і права штанина потерпілого дійсно трохи стягнулася. Потерпілий стояв спиною до обвинуваченого, спершу усміхався, а коли він обперся об нього, став кричати і плакати. За тулуб потерпілого він не торкався, до себе не притискав, рота не закривав, спідньої білизни потерпілого не бачив, у кишенях нічого не шукав, з ним не говорив. Не мав жодних намірів сексуального характеру, а після того як потерпілий став кричати, він його одразу відпустив і пішов.

Однак факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення за вказаних вище обставин, які колегія суддів визнала доведеними, підтверджується дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, а саме:

- показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_15 , який пояснив, що 06.06.2021 увечері він повертався додому. Після того, як він увійшов до під`їзду, його ззаду хтось обхопив руками, притиснув до себе та став стягувати штани приблизно до середини стегна. Тоді потерпілий закричав і його відпустили. Коли він озирнувся, то побачив обвинуваченого ОСОБА_10 ;

- показаннями спеціаліста (психолога) ОСОБА_16 , згідно яких малолітній потерпілий ОСОБА_15 дуже жвавий, емоційний, комунікабельний, демонструє лідерські якості. Допитували його як потерпілого того ж дня, коли сталася подія. Під час допиту дитина очевидно переживала, але пік емоційної напруги минув. Видно було, що потерпілий намагається відсторонитися від певної події, деякі речі не міг сказати і їх зображав у малюнках. Враження надуманості від розповіді потерпілого ні раніше, ні у судовому засіданні у спеціаліста не виникло;

- показаннями свідка (законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_17 ), згідно яких 06.06.2021, коли повернулася додому, то виявила, що її син щось виглядав на балконі, згодом пішов у кімнату, ліг і став плакати. На запитання син сказав, що йому якийсь дядько затискав рота і знімав штани. Дочка вийшла з дому та сфотографувала чоловіка, одяг якого був схожий за описом, наданим потерпілим. Син упізнав на фотографії того, хто його хапав;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , згідно яких 06.06.2021 її брат ОСОБА_15 повернувся додому, сходив на балкон, щось виглядав, потім пішов до кімнати і став плакати. Коли мама повернулася, потерпілий усе їй розповів. Свідок вирішила, що незнайомець домагався її брата, а коли почула опис чоловіка, який хапав брата, знайшла у дворі схожого за описом, сфотографувала і показала потерпілому. Коли той упізнав обвинуваченого, свідок вийшла і продовжувала спостерігати за обвинуваченим. Після тієї події потерпілий ще тривалий час був у тривожному стані, заляканий;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , згідно яких 06.06.2021 увечері йому зателефонувала дружина та сказала, що на сина напав дядько, знімав штани, закривав рота, а зараз крутиться коло дому. Коли він приїхав, стали шукати того чоловіка. Знайшли його недалеко, син упізнав обвинуваченого ОСОБА_10 ;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , згідно яких 06.06.2021 близько 17:00-17:30 вона бачила обвинуваченого біля будинку, де трапилася подія;

- протоколом огляду місця події від 07.06.2021 з фототаблицею, яким зафіксовано вигляд та конструктивні особливості дверей під`їзду № 3 багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_3 , а також сходової клітини вказаного під`їзду;

- протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 06.06.2021, згідно з яким клопотань, заяв чи скарг від ОСОБА_10 не надійшло, під час обшуку нічого не вилучено;

- висновком судово-психіатричного експерта № 252 від 05.07.2021, згідно з яким ОСОБА_10 на момент вчинення протиправного діяння психічними захворюваннями не страждав та не страждає, ознак хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, знаходився в стані простого сп`яніння (алкогольного, наркотичного), міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- висновком судово-психіатричного експерта № 250 від 01.07.2021, згідно з яким малолітній потерпілий ОСОБА_15 як на момент вчинення відносно нього протиправного діяння, так і на даний час, психічними захворюваннями не страждає, ознак хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини вчинюваного злочину та може давати покази відносно них, приймати участь у слідчих діях. ОСОБА_15 , з урахуванням віку та інтелектуально-мнестичного розвитку не розумів характер та значення вчинених відносно нього дій, не міг здійснювати активний, повноцінний опір, діяв у межах ресурсів власної особистості (кричав). Підвищеної схильності до фантазування та навіювання у потерпілого не виявлено. Описуючи дії ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_15 під час дослідження повідомив, що обвинувачений однією рукою його схопив, а іншою хотів зняти з нього штани та засунув руку під резинку штанів;

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 від 12.07.2013;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проведеного 06.06.2021 відносно ОСОБА_10 , згідно якого обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Також під час апеляційного розгляду були досліджені довідка-характеристика на ОСОБА_15 з місця проживання, довідка ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 11.06.2021 № 13084, характеристика опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради Сумської області на учня ОСОБА_15 та копія особової справи на нього, а також копія паспорта ОСОБА_10 , інформація щодо його судимостей та довідка-характеристика.

Диспозицією ч. 2 ст. 156 КК передбачено відповідальність, зокрема, за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Розпусні дії повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту. До фізичних розпусних дій належать непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, імітація статевого акту, схиляння або примушу¬вання потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою тощо.

За конструкцією об`єктивної сторони розбещення неповнолітніх є злочином з формальним складом, тому він вважається закінченим з моменту вчинення розпусних дій. За суб`єктивною стороною винна особа усвідомлює, що здійснює розпусні дії щодо іншої особи і бажає їх вчинення. Стосовно ставлення до віку потерпілої особи, то винна особа може достовірно знати або припускати, що така особа не досягла 16-ти років, або повинна була і могла це усвідомлювати.

З наведених вище доказів встановлено, що обвинувачений цілеспрямовано зайшов за потерпілим у під`їзд будинку, де, усвідомлюючи вік потерпілого (не міг не усвідомлювати), використовуючи його безпорадний стан, обхопив обома руками потерпілого в області тулуба та почав стягувати штани, торкаючись своєю рукою лівої ноги потерпілого через кишеню його штанів, а також застосовуючи фізичне насильство.

Такі дії обвинуваченого поза розумним сумнівом вказують на те, що його метою було нещо інше як задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення розпусних дій, що цілком охоплюється об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, а тому висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений не вчинив жодної фізичної розпусної дії не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Є необгрунтованими і висновки суду першої інстанції в тій частині, що потерпілий не розумів характер і значення вчинених відносно нього дій, у зв`язку з чим його показання не можуть бути доказом вини ОСОБА_10 , оскільки для прийняття правильного рішення в цій справі головне значення має не те, як малолітній потерпілий оцінював дії обвинуваченого, а те, який характер ці дії носили, з урахуванням яких суд згідно ст. 91 КПК і має встановити наявність або відсутність умислу та направленість відповідних дій.

Варто зазначити, що згідно висновку судово-психіатричного експерта потерпілий здатний правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини, що мають значення у справі (зовнішня, фактична сторона події) та здатний давати щодо них відповідні показання. З урахуванням віку та інтелектуально-мнестичного розвитку потерпілий не міг здійснювати активний, повноцінний опір, діяв у межах ресурсів власної особистості. При цьому, підвищеної схильності до фантазування і навіювання у потерпілого не виявлено.

Зазначені висновки узгоджуються з показаннями матері потерпілого свідка ОСОБА_17 , якій він повідомив такі ж самі обставини злочину у день його вчинення 06.06.2021 як і в судовому засіданні, а також показаннями спеціаліста ОСОБА_21 про те, що розповідь потерпілого не є надуманою.

Що стосується заперечень сторони захисту про те, що обвинувачений пішов у під`їзд через те, що йому стало зле, і саме через погане самопочуття він був змушений обпертися об потерпілого чи, можливо, обняти його, при цьому одна його рука сама зісковзнула, в результаті чого права штанина потерпілого трохи стягнулася, то вони є неприйнятними, оскільки обвинувачений, не оспорюючи фактично вчинених ним дій, намагається надати своїм діям зовсім іншого значення, але які є явно вигаданими під спосіб вчинення злочину, та в такому їх освітлені повністю позбавлені свого логічного сенсу.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, здійснивши апеляційний перегляд судового рішення в межах пред`явленого обвинувачення (ст. 337, 405 КПК) і апеляційної скарги (ст. 404 КПК), колегія суддів дійшла висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 156 КК як вчинення розпусних дій щодо малолітнього.

Відповідно п. 2-4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 411 КПК).

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування закону, який не підлягав застосуванню.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції скасувати в частині визнання ОСОБА_10 невинуватим і виправдання за ч. 2 ст. 156 КК і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу винного, який раніше неодноразово судимий, його негативну характеристику, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та обставини, які покарання обтяжують (рецидив кримінальних правопорушень, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), та вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним за ч. 2 ст. 185 КК і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, тому це покарання (як менш суворе) підлягає поглиненню більш суворим покаранням у виді позбавлення волі строком 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Крім того, ОСОБА_10 вчинив кримінальні правопорушення протягом іспитового строку, встановленого вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2021, тому до призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком 7 років підлягає приєднанню невідбута частина покарання за вказаним попереднім вироком згідно ч. 3 ст. 78, ст. 71 КК.

В іншій частині вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга щодо визнання ОСОБА_10 винним за ч. 2 ст. 185 КК без задоволення, оскільки, як зазначено вище, прокурором не оскаржується ані правова кваліфікація дій обвинуваченого, ані доведеність і повнота визнання його винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 420 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 26.07.2022 відносно ОСОБА_22 скасувати в частині визнання його невинуватим і виправдання за ч. 2 ст. 156 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок.

ОСОБА_22 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком сім років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

ОСОБА_22 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком сім років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2021 та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком вісім років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

В іншій частині вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 26.07.2022 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5