ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3639/23 Справа № 932/3014/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року про залишення без задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про повернення речових доказів у кримінальному провадженні № 0001281,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року було залишено без задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про повернення речових доказів у кримінальному провадженні № 0001281.

Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що в своєму клопотанні адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , посилається на постанову слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.01.2023 року, якою кримінальне провадження закрито, однак вказану постанову заявник не надав, так само як і інформацію щодо оскарження даної постанови, або її скасування.

Суд першої інстанції вказав, що адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , не долучено до матеріалів клопотання доказів того, що ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1 ( до 15.10.14 АДРЕСА_2 ), (після 21.09.2017 АДРЕСА_3 , а додана до клопотання копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2019 року, яка не може бути належним доказом, оскільки дата її формування є застарілою.

Суд першої інстанції зазначив, що в клопотання відсутня інформація, щодо накладення будь-яких арештів на вищевказане нерухоме майно та чи скасовані вказані арешти в разі їх накладення.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року та постановити нову, якою повернути ОСОБА_7 або представнику квартиру АДРЕСА_1 ( до 15.10.14 АДРЕСА_2 ), (після 21.09.2017 АДРЕСА_3 ), який було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281.

Апеляційну скаргу з урахуванням доповненої обгрунтовиє тим, що в рамках кримінального провадження № 0001281 було винесено постанову, якою вищевказаний будинок було визнано речовим доказом, та передано на відповідальне зберігання керівнику Муніципальна Варта Дніпропетровської міської ради ОСОБА_8 , але ОСОБА_7 , як власника майна, не допускають навіть, щоб зробити інвентаризацію майна, яке знаходиться у приміщенні.

Вказав, що на теперешній час, кримінальне провадження закрито, але речові докази власникам не повернуто, що порушує визначене ст. 41 Конституції України та Конвенцією право ОСОБА_7 на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою підлягає закриттю з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено помилковість відкриття апеляційного провадження у даній справі.

З матеріалів судового провадження убачається, що оскаржену ухвалу суду першої інстанції постановлено в порядку ч.9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України і предметом судового розгляду було питання про повернення речових доказів у закритому кримінальному провадженні № 0001281.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Приписами ч.9 ст.100 КПК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Статтями 171 - 174 КПК України регламентовано вимоги до клопотання про арешт майна, порядок його розгляду та вирішення, а також питання скасування арешту майна.

Положеннями ч.7 ст. 173 КПК України визначено право учасників провадження на оскарження судового рішення щодо арешту майна.

Водночас в клопотанні до суду першої інстанції та в апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 просить повернути ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 ( до 15.10.14 АДРЕСА_2 ), (після 21.09.2017 АДРЕСА_3 ), який було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281.

Отже, суд першої інстанції не вирішував питання про арешт майна у кримінальному провадженні, а розглянув та постановив ухвалу по клопотанню представника власника майна про повернення речових доказів в порядку ч.9 ст.100 КПК України, яка, відповідно до ст.392 КПК України, не є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, законодавець встановив заборону на оскарження ухвал суду першої інстанції, які постановлені в порядку ч.9 ст.100 КПК України. Натомість суд першої інстанції помилково зазначив у своїй ухвалі від 28.09.2023 про можливість її апеляційного оскарження.

Тобто регламентація цього питання у зазначеній нормі КПК України саме в такий спосіб є тим винятком із засади забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, встановленого законом, про який ідеться в пункті 8 частини третьої статті 129 Основного Закону.

Такі висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції ККС ВС, викладеній у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 932/5462/23, провадження №51-7011ск23, якою було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , що діяв в інтересах ОСОБА_10 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 про відмову у відкриття апеляційного провадження в аналогічній справі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року про залишення без задоволення клопотання про повернення речових доказів в порядку ч.9 ст.100 КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, а тому необхідно апеляційне провадження закрити, як помилково відкрите, а апеляційну скаргу, з доповненнями, адвоката ОСОБА_6 , що діє в інтересах власник майна ОСОБА_7 , повернути особі яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ст. ст. 392, 398, 399 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року про залишення без задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про повернення речових доказів у кримінальному провадженні № 0001281 закрити.

Копію ухвали та апеляційну скаргу, з доповненнями, разом з доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4