справа № 619/4383/23
провадження № 1-кс/619/1129/23
УХВАЛА

іменем України

08 листопада 2023 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

у присутності слідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дергачі клопотання старшого с лідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене начальником Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 01 червня 2023 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тинне Сарненського району Рівненської області, громадянина України, українця, військовозобов`язаного, освіта базова середня, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимостей,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2023 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 01 червня 2023 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні слідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000030 від 01.06.2023, за ознаками ч.1 ст.111-2 КК України.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів зс РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці зс РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та який триває до теперішнього часу.

З 26.02.2022 по 11.09.2022 с. Макарове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області було тимчасово окуповане збройними формуваннями Російської Федерації.

Під час тимчасової окупації представниками РФ на тимчасово окупованій території Харківської області було створено окупаційну адміністрацію держави-агресора «Временную гражданскую администрацию Харьковской области» підпорядковану, керовану та фінансовану РФ, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією Харківської області.

Разом із цим, під час тимчасової окупації с. Макарове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, у період часу з 26 лютого по 11 вересня 2022 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, у громадянина України ОСОБА_5 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, а також підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора.

Реалізуючи вищевказаний кримінально протиправний умисел, у вищевказаний період часу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, але, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, переслідуючи антидержавницькі мотиви на шкоду інтересам України, оцінивши обстановку в умовах тимчасової окупації, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників країни-агресора вирішив вчинити умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, шляхом реалізації рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів (продуктів харчування та одягу), інформації щодо проукраїнсько-налаштованих місцевих мешканців, учасників АТО/ООС, військових ЗС України, співробітників правоохоронних органів України, займався мародерством, залякуванням місцевих мешканців та допомагав збройним формуванням держави-агресора у мінуванні територій.

13 вересня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності, а саме: - протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.08.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.07.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.07.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.07.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 26.07.2023; - повідомленням від Служби безпеки України від 29.05.2023;

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 13 вересня 2023 року, в рамках вказаного кримінального провадження №0000030, підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 листопада 2023 року включно.

06 листопада 2023 року керівником Богодухівської окружної прокуратури Харківської області строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженні було продовжено до 3-ох місяців, тобто до 13 грудня 2023 року.

Для закінчення досудового розслідування, з метою неупередженого виконання вимог чинного кримінального процесуального кодексу України необхідно провести з підозрюваним одночасні допити зі свідками для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях та провести відносно підозрюваного ОСОБА_5 амбулаторну судово-психіатричну експертизу та по її результатам провести усі необхідні процесуальні дії направлені на відкриття сторонам матеріалів досудового розслідування та надати їм доступ до матеріалів досудового розслідування, скласти обвинувальний акт і вручити його підозрюваному.

10 листопада 2023 року закінчується строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , а ризики, передбачені ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились, то виникає необхідність у його продовженні, так як метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; - незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; - вчинити інше кримінальне правопорушення.

Одночасно ці обставини та ризики, підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, а вищевказані обставини виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На цих підставах заявник клопотання просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2023 року, у межах строку досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому.

Підозрюваний та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили відмовити в задоволені клопотання, посилаючись на те, що підозра не є обґрунтованою, ризики не доведені, а такожзмінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та докази в їх сукупності, слідчий суддя доходить до наступного.

Так, слідчим відділенням СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 01.06.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_5 за ознаками ч.1 ст.111-2 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 застосовано 13 вересня 2023 року слідчим суддею Дергачівського районного суду Харківської області та діє до 10 листопада 2023 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що 13вересня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч . 1 ст. 111-2 КК України.

За результатами розгляду даного клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: - протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.08.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.07.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.07.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.07.2023; - протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 26.07.2023; - повідомленням від Служби безпеки України від 29.05.2023;

Надані в судовому засіданні стороною захисту заперечення не спростовують висновків щодо обґрунтованості підозри, яка інкримінована ОСОБА_5 на підставі всіх наданих доказів та є підставою для розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя констатує, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України за викладених у клопотанні обставин. І доводи захисту з даного питання не спростовують висновків слідчого судді.

Вказане може бути підставою для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу.

З представленого до суду клопотання вбачається неможливість завершити досудове розслідування у зв`язку із необхідністю проведення з підозрюваним одночасних допитів зі свідками для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, проведення відносно підозрюваного ОСОБА_5 амбулаторної судово-психіатричної експертизи та по її результатам провести усі необхідні процесуальні дії направлені на відкриття сторонам матеріалів досудового розслідування та надання їм доступ до матеріалів досудового розслідування, без яких неможливе завершити повне, всебічне та об`єктивне досудове розслідування.

06 листопада 2023 року керівником Богодухівської окружної прокуратури Харківської області строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженні було продовжено до 3-ох місяців, тобто до 13 грудня 2023 року.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177КПК України.

Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених пп. 1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме: - можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду; - незаконно впливати на свідків, потерпілих; - вчинити інші кримінальні правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення правопорушень підтверджується також тим, що підозрюваному інкриміновано вчинення умисного тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, офіційно підозрюваний не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, відсутність даних щодо заробітку у даної особи, і всі ці обставини в сукупності свідчать про наявність даного ризику.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, суд вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюєтьсяОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідчий суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, в тому числі і домашнього арешту, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

За таких підстав, і те, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_5 є особливо тяжким, проти основ національної безпеки України під час воєнного стану, яке є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, дії підозрюваного несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, а тому у цьому кримінальному провадженні наявний суспільних інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і держави в цілому, слідчий суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід продовжити підозрюваному саме такий запобіжний захід, про який прохає прокурор, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу, строків перебування в умовах тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування. Підстав для визначеного іншого запобіжного заходу не вбачається, враховуючи всі вищенаведені обставини, а тому клопотання захисту в цій частині слідчий суддя відхиляє, як необґрунтоване.

На підставі вищезазначеного, для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування, а саме: до 13 грудня 2023 року (включно) без визначення розміру застави.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовільнити.

Продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тинне Сарненського району Рівненської області - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 13 грудня 2023 року (включно), без визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та надіслати на адресу Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, підозрюваним - в цей же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Повний текст ухвали оголошений учасникам судового провадження в приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 10 листопада 2023 року о 15 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1