УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001136 від 17.08.2023 року відносно:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, директора ТОВ «Одеса море плюс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у тому, що він, діючи з прямим умислом спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими на момент досудового розслідування особами, всупереч вимог ст. 68 Конституції України та Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, отримали інформацію про боргові відносини громадянина ОСОБА_10 з іншою особою, обравши його об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими на момент досудового розслідування особами, на початку серпня 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, зателефонували з мобільного телефону НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_10 та призначили йому зустріч біля магазину «Продукти», розташованому за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Владичень, де при особистій зустрічі висунули вимоги ОСОБА_10 передати ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншим невстановленими в ході досудового розслідування особам, грошові кошти в сумі 927 000 гривень, нібито в якості погашення боргових зобов`язань перед іншою особою, які в дійсності останній не мав. При цьому ОСОБА_4 будучи на зустрічі з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами відчуваючи вседозволенність та безкараність у своїх діях а також перевагу у віці та фізичному стані, почали погрожувати ОСОБА_10 застосуванням насильства і фізичної розправи у разі відмови останнього виконувати їх вимоги, у зв`язку з чим ОСОБА_10 перебуваючи під тиском передав зазначеним особами 20 000 гривень, які були у нього в гаманці.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами у період часу з 09.08.2023 року неодноразово з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , який знаходився у них в користуванні, телефонували ОСОБА_10 та погрожуючи йому та членам його родини заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та знищенням належного йому комбайна, вимагав передати йому грошові кошти із вирахуванням 20 000 гривень якими вони незаконно заволоділи раніше при зустрічі із ОСОБА_10 , тобто 907 000 гривень.

У подальшому, а саме: 22.08.2023 року о 18 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поряд з ОСОБА_8 . ОСОБА_9 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, реалізуючи свій умисел, спрямований на вимогу передачі чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_10 , зателефонували останньому з мобільного телефону НОМЕР_2 та призначили чергову зустріч з ОСОБА_10 з метою придушення волі потерпілого та його переконання про серйозність своїх намірів і рішучості дій, стали висловлювати ОСОБА_10 погрози заподіяти тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та його родині у разі відмови останнього виконувати вимоги з приводу передачі грошових коштів, які потерпілий сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та погодився на зустріч 23.08.2023 в обідній час у ресторані «Горец», що розташовується за адресою: м. Одеса, вул. Академічна, 32а, де при особистій зустрічі ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені особи, будучи у численній перевазі, погрожуючи фізичною розправою над потерпілим, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, після чого висунувши вимогу ОСОБА_10 розраховуватись з ними згідно зробленого ними графіку та з конкретною переодичністю.

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, 29.08.2023 року більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, дотримуючись заходів конспірації, щоб не бути викритим правоохоронними органами, в телефонній розмові повідомили про необхідність зустрічі 30.08.2023 року у м. Одесі на що ОСОБА_10 був вимушений погодитись. Виконуючи вимоги ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб, ОСОБА_10 приїхав 30.08.2023 року в обідній час до м. Одеса, де у подальшому отримав вимогу приїхати до ресторана «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Далі, на виконання вимог ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб, потерпілий ОСОБА_10 , о 14 год. 12 хв., прибув до ресторана «ІНФОРМАЦІЯ_2», за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 20/3., де зустрівся з ОСОБА_4 .

У подальшому, діючи з тих же мотивів та спонукань, ОСОБА_4 висунув вимогу ОСОБА_10 на отримання грошових коштів але побачивши, що потерпілий не йде на прийняття зобов`язань у виплаті неіснуючої заборгованості та дотримуючись заходів конспірації, щоб не бути викритим правоохоронними органами, вигнав потерпілого ОСОБА_10 із ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_2», після чого потерпілий направився на зупинку громадського транспорту по вул. Фонтанська дорога.

Після цього, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , о 14 год 32 хв. підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та почав погрожувати ОСОБА_10 , фізичною розправою а також погрозою знищення його майна вимагаючи погашення неіснуючих боргових зобов`язань перед іншою особою та виплати йому та іншим невстановленим особам грошових коштів згідно розробленого ними графіку, на що ОСОБА_10 відмовився повертати неіснуючий борг.

Після цього, ОСОБА_8 , будучи невдоволеним відмовою ОСОБА_10 вчинити дії, які він вимагав, а саме повернути йому, ОСОБА_4 ,

ОСОБА_9 та іншій невстановленій особі грошові кошти, завдав один удар кулаком правої руки у верхню частину тулуба ОСОБА_10 , таким чином завдавши останньому тілесних ушкоджень та моральних страждань, після чого повідомив, що у разі несплати боргових зобов`язань перед іншою особою ОСОБА_10 , останнього очікують дуже погані наслідки.

За вказаних обставин, 26.09.2023 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України за кваліфікуючими ознаками: вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 2 147 000 гривень.

У судовому засіданні -

Прокурор оголосив клопотання, його вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Також зазначив, що застава у межах від 80 до 300 міенімумів для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання особою покладених на неї обов`язків, так як ОСОБА_4 є особою який активно надавав вказівки та вирішував подальші дії як інших співучасників злочину так і потерпілого, тобто суспільна небезпека ді вказаної особи значно більша ніж інших учасників групи у кримінальному проваджені. Також ОСОБА_4 володіє значними ресурсами та фінансовими можливостями, має у власності транспортні засоби, приватні будинки та керує рестораном «ІНФОРМАЦІЯ_2» а також являжться директором ТОВ «Одеса море плюс».

Захисник підозрюваного надав письмові запереченя з характеризуючими документами - призначення ОСОБА_4 на посаду директора «ОДЕСА МОРЕ ПЛЮС», характеристику свідоцтва про народження дітей, посвідчення багатодітного батька, документи про допомогу в 2022 році які підтверджують його волонтерську діяльність, які просив врахувати. Заперечував проти задоволення поданого клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що підозрюваний має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та дружину. Ризикі зазначені у клопотанні не доведені прокурором. Розмір застави є необгрунтованим та непомірним для підозрюваного. Просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, або при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу у розмірі, який буде співмірним майновому стану підозрюваного.

Підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погодився повідомив, що з потерпілим він знайомий, але грошових коштів у нього не вимогав та непогроджував і не наносив тілесних ушкоджень, щодо обрання запобіжного заходу відносно нього пітримав думку свого захисника.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 26.09.2023 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України за кваліфікуючими ознаками: вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, слідчим суддею встановлено таке.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України підтверджується: протоколом прийняття заяви про вчинення злочину, а також подальших показань при допиті в якості потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив, що до вчинення відносно нього протиправних дій з боку ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та інших осіб, а також вимагання грошових коштів з надходженням постійних погроз з боку таких осіб, протоколом впізнання особи за фотознімками, на якому потерпілий впізнає осіб які вчиняли відносно нього протиправні дії в тому числі ОСОБА_4 , протоколами проведених відносно ОСОБА_4 негласних слідчих (розшукових) дій на яких зафіксовано протиправну діяльність ОСОБА_4 та інших осіб, висновком експерта ОНДІСЕ №23-4733 за результатами проведеної судової семантико-текстуальної експертизи, який підтверджує наявність в діях ОСОБА_4 погроз та вимагань відносно потерпілого ОСОБА_10 , що зображені у протоколах НСРД, протоколами затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні злочину та іншими матеріалами у їх сукупності.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувчення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні (позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна), що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, враховуючи, що підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погоджується, що суттєво збільшує ризик втечі, враховується слідчим суддею при оцінюванні ризику, також слідчим суддею враховується те, що підозрюваний має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, що дає йому змогу безперешкодно залишити територію України в умовах воєнного стану, а тому слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Одночасно, слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 для спілкування з приводу обставин можливого вчинення інкримінованого йому злочину використовував мобільний телефон, а тому останній, може вжити заходи щодо видалення дзвінків та листування, перейменування контактів телефонної книги, тощо.

За вказаних обставин, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.

Також, слідчий суддя зазначає, що в рамках даного кримінального провадження наявні особи свідків та потерпілого, а ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним на потерпілого та свідків, які можуть повідомити важливі обставини імовірного вчинення злочину.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що КПК встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Заперечення сторони захисту про відсутність вказаних ризиків не знайшли свого підтвердження з огляду на обставини кримінального провадження.

Щодо посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що вказаний ризик необґрунтовано стороною обвинувачення, так як не зазначено яким чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, зокрема ризик можливого переховування підозрюваного, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Встановлені під час судового засідання ризики, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і русі кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, пов`язаного із погрозою застосування насильства, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану особливо тяжкого злочину, із погрозою застосування насильства за попередньою змовою групою осіб.

Так, згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави враховує те, що ОСОБА_4 в умовах дії воєнного стану підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину із погрозою застосування насильства за попередньою змовою групою осіб.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення злочину у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину (вимагання передачі грошових коштів у розмірі 927 000 гривень з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану).

Сторона обвинувачення просить визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 2 147 000 гривень.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_4 відповідно до повідомлення про підозру є особою, яка активно надавала вказівки та вирішувала подальші дії, як інших співучасників злочину так і потерпілого, тобто суспільна небезпека від імовірних дій вказаної особи значно більша, ніж в інших учасників групи, також відповідно до наданих слідчому судді документів ОСОБА_4 являється директором ТОВ «Одеса море плюс», має у користувані автомобіль «БМВ Х 5», який як повідомив прокурор вилучений після проведеного обшуку.

Відповідно до чого, слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_4 імовірно є активним учасником злочинної групи та при цьому має задовільний матеріальний стан, а тому застава визначена у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України не буде перешкодою підозрюваному для продовження протиправної діяльності.

Слідчий суддя з огляду також на розмір суми, якою імовірно намагався заволодіти підозрюваний ОСОБА_4 , яка перевищує максимальний розмір застави, визначений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, погоджується із стороною обвинувачення та вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід визначити заставу у розмірі 800 (вісімсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 147 000 (два мільйони сто сорок сім тисяч) гривень, яка, на думку слідчого судді, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001136 від 17.08.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 24.11.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 800 (вісімсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 147 000 (два мільйони сто сорок сім тисяч) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, МФО - 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 24.11.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим в рамках кримінального провадження;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1