Дата документу 13.12.2023
Провадження № 1-кп/334/806/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001892 від 15.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

23.04.2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

16.04.2008 року Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ст.395 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці по відбуттю строку покарання;

07.10.2008 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.395 КК України у вигляді арешту строком 6 місяців. Звільнений 21.10.2011 року з Софіївської ВК Запорізької області по відбуттю строку покарання;

29.12.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік;

23.12.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України. Звільнений 27.12.2013 року з Запорізького СІЗО по відбиттю строку покарання;

28.02.2018 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Звільнений 17.02.2021 року з Оріхівської ВК Запорізької області № 78 з невідбутим строком покарання 11 місяців 22 дні.

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, на всій території України введено військовій стан, та впроваджено визначені ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану.

15.09.2023, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля б. 1/17 по пр. Металургів в м. Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, побачивши автомобіль марки «ВАЗ 2104» в кузові червоного кольору, з державним реєстраційним номером « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 та який фактично перебуває у користуванні ОСОБА_7 , за допомогою розкладного ножа, який мав при собі, відчинив передні водійські двері.

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, знаходячись у вказаному транспортному засобі, ОСОБА_4 у багажному відділенні вищевказаного автомобіля побачив майно, яке на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме: перфоратор марки «DNIPRO-MRH100Q», в корпусі чорного кольору, який знаходився у заводському упакуванні з написом помаранчевого кольору «DNIPRO-M», вартістю 2116 гривень 33 копійки, зварювальний пристрій «IGBTDNIPRO-MSAB-15» в корпусі чорного кольору з написом помаранчевого кольору «DNIPRO-M», вартістю 4 864 гривень 97 копійки, подовжувач чорного кольору довжиною 50 метрів на одну розетку 2х2,5 мм вартістю 857 гривень 21 копійка, подовжувач довжиною 10 метрів біло-чорного кольору на три розетки 2х3 мм вартістю 120 гривень, залишки кабелів різних кольорів загальною довжиною 67 метрів та торт «Іній», які матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_7 не представляють. Після чого ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 7 958 гривень 51 копійка.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся в скоєному, та пояснив суду, що відшкодував шкоду потерпілому шляхом повернення майна, також надав довідки, що він має тяжкі захворювання, тому просив призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він повертався з відрядження з м. Кривий Ріг на автомобілі, зупинився на пр. Металургів, пішов по справах та був відсутній біля часу. Коли повернувся до автомобіля, відкрив автомобіль ключем, побачив відкритим «бардачок», але не звернув на це увагу. Проїхавши до вул.. Макаренка, побачив, що відсутній торт, який стояв на передньому сидінні, він зупинився щоб оглянути багажник, побачив, що відсутні також інструмент, тому повернувся та місце і викликав поліцію. В цей час він побачив, що через дорогу переходив обвинувачений з його інструментами та тортом в руках, тому він затримав обвинуваченого до приїзду поліції. Пояснив, що обвинувачений повернув йому викрадене майно, окрім зварювального апарату, просив суд призначити обвинуваченому не суворе покарання.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Мета покарання полягає в тому, щоб перешкодити винному знову заподіяти шкоду суспільству і утримати інших від вчинення того самого.

Із точки зору юридичного змісту кара представляє собою комплекс установлених у законі правообмежень, що конкретно виражаються не лише при застосуванні виду покарання, а й під час стадії притягнення обвинуваченого до відповідальності, тобто сам процес досудового і судового розгляду провадження.

Адже чільне місце в системі кримінального покарання займає виправлення засуджених, тобто грамотно спланована індивідуалізація покарання, оскільки, держава не ставить перед собою за мету відплату особі, що вчинила протиправне діяння.

Таким чином, суд вважає, що у силу того, що процес притягнення особи до покарання є також свого роду покарання за вчинене, оскільки воно викликає в особи відчуття переживання, а в деяких випадках - моральні страждання, які впливають на внутрішні зміни особи. Їх особа не може не відчувати, оскільки вони випливають із реальних обмежень його прав і законних інтересів, зокрема кримінального переслідування за скоєне діяння.

Ці правообмеження приймають вигляд заборон у сфері тих чи інших прав, зменшення обсягу деяких із них, особливого порядку їх здійснення, встановлення таких обов`язків, які на вільних громадян не покладаються, оскільки вони обумовлені кримінальним процесом. Саме виправлення засуджених і попередження вчинення нових злочинів (спеціальна та загальна превенція) є основою кримінального покарання, оскільки першочерговим для держави, яка застосовує до винуватої особи покарання, є цілеспрямований алгоритм дій задля викорінення з її свідомості антисуспільних намірів і повернення в суспільство законослухняного громадянина.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Аналогічна позиція була викладена у постанові Верховного суду від 22.03.2018 у справі №207/5011/14-к.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_4 злочин за ч.4 ст.185 КК України відносяться до тяжкого злочину.

ОСОБА_4 раніше судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, має ряд захворювань, перебуває на диспансерному обліку у лікаря - інфекціоніста з діагнозом: ВІЛ - інфекція І кл.. ст. ( з лютого 2022 року), хронічний вірусний гепатит С (ККК НСУ+), отримує ВААРТ, призначена противірусна терапія хронічного вірусного гепатиту С за бюджетний рахунок з 30.09.2023 року, у лікаря - психіатра з діагнозом: F 11.30, свою вину в вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, шляхом повернення майна.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстава для застосування ст..69 КК України складається з двох елементів, що характеризують вчинений злочин і особу винного, а саме: а) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що певним чином характеризують особу винного.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу ОСОБА_4 , враховуючи його відношення до скоєного, визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи його стан здоров`я, зміни у його житті, що він є фактично внутрішньо переміщеною особою, яка втратила домівку у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, має на утриманні неповнолітню дитину, однак не може надати суду підтверджуючі документи, оскільки цивільна дружина залишилась на окупованій території, також враховуючи позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому не суворе покарання, свідчить про можливість застосування покарання для обвинуваченого із застосуванням ст. 69 КК України і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 185 КК України.

На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 15 вересня 2023 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання законної сили вироком, залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376, ч.15 ст.615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання із застосування ст.. 69 КК України у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 15 вересня 2023 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання законної сили вироком, залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази: чемодан чорного кольору, в якому знаходиться перфоратор марки «DNIPRO-MRH100Q», системна плата «HUAWEI», залишки кабелів різних кольорів загальною довжиною 67 метрів та торт «Іній», які належать потерпілому ОСОБА_7 та передані йомуна відповідальне зберігання залишити за належністю.

Два металеві ножі, які були вилучені у ОСОБА_4 , та передані на відповідальне зберігання до камери схову Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1