Єдиний унікальний № 946/945/23
Провадження № 1-кп/946/214/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

08 лютого 2024 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув у м. Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000019, 0003427, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області (далі - м. Ізмаїл), громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого за наймом, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

07.12.2021 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на два роки;

08.07.2022 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до позбавлення волі на строк п`ять років, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на два роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_7 ,

інші учасники судового провадження: потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду неодноразово повідомлялися належним чином, що підтверджується довідками про доставку судових повісток про виклик до суду в електронній формі через SMS-повідомлення, у зв`язку з чим суд, з урахуванням думок учасників судового провадження, відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), дійшов висновку про проведення судового розгляду без їх участі. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 327 КПК, неприбуття в судове засідання представника уповноваженого органу з питань пробації, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, не перешкоджає судовому розгляду.

У цьому кримінальному провадженні також приймав участь потерпілий ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, у зв`язку з чим, згідно ст. 55 КПК, його статус потерпілого як учасника кримінального провадження припинився.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.04.12.2016 близько 00:30 годи., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , спільно та за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись на перехресті вул. Некрасова та вул. Кольцова в м. Ізмаїлі, умисно, з корисливих мотивів, здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , та поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_12 , під час якого інша особа почала наносити множинні удари руками та ногами в область голови та різних частин тіла останніх, внаслідок чого ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицьової травми у формі осколкових переломів лівих кісток верхньо-щелепної пазухи, виличної кістки, верхньої та медіальної стінок очниці з переходом на основу черепа в ділянці клиновидної та лобної кісток, яка супроводжувалася забоєм головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після цього інша особа разом з ОСОБА_5 , який скористався тим, що потерпілим були завдані тілесні ушкодження, у тому числі тяжкі ОСОБА_8 , заволоділи майном останнього, а саме: зимовими замшевими чоботами 42 розміру вартістю 1 000 грн, мобільним телефоном марки «Meizu M3 Note» вартістю 3 000 грн, в якому знаходилась сім-карта «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 50 грн, швейцарським годинником торгової марки «Michel Renee» вартістю 4 000 грн, срібним ланцюгом вагою 20 г. вартістю 1 000 грн зі срібним кулоном у вигляді квадрату вагою 7 г. вартістю 1 500 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 5 550 грн. Крім того, інша особа заволоділа майном, яке належить ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном марки «Nokia X300» вартістю 150 грн в чохлі чорного кольору вартістю 40 грн, в якому знаходилась сім-карта ПрАТ «МТС Водафон Україна» № НОМЕР_2 вартістю 15 грн та карта пам`яті об`ємом 2 Гб вартістю 50 грн, чоловічою зимовою курткою чорного кольору торгової марки «Mbrowno» вартістю 700 грн, зимовими шкіряними чоботами чорного кольору 42 розміру вартістю 300 грн, чим потерпілому ОСОБА_9 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 1 255 грн. Після цього з місця скоєння кримінального правопорушення інша особа та ОСОБА_5 зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

2.Крім того, 28.12.2016 в період часу з 10:00 год. до 12:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , спільно та за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат у комоді виявили грошові кошти у сумі 3 000 грн. Під час викрадення грошових коштів ОСОБА_5 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були застигнуті господарем зазначеного домоволодіння ОСОБА_11 , який почав вимагати від них припинити їх протиправні дії та повернути йому викрадені грошові кошти, на що ОСОБА_5 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ніяким чином не відреагували та відкрито викрали вказані грошові кошти у сумі 3 000 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Стаття (частина статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 186. Грабіж

1. Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) -

…

2. Грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб, -

…

3. Грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому, -

карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.»

«Стаття 187. Розбій

1. Напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), -

…

2. Розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, -

…

4. Розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, -

карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг та порядок дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

5.При цьому відповідно до вимог ст. 337 КПК судовий розгляд проводився лише стосовно ОСОБА_5 , якому було висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів.

Докази по епізоду обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК

6.По епізоду обвинувачення у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду вину не визнав, пояснивши, що він приїхав з інтернату та деякий час жив у своєї тітки в м. Ізмаїлі. Якось до нього приїхав ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з якими він поїхав по якимсь їх справам, оскільки на той момент його вигнали з дому. За кермом перебував ОСОБА_16 , вони зупинилися на вул. Некрасова в м.Ізмаїлі, після чого чоловіки вийшли з машини та кудись пішли, а коли згодом повернулись він побачив у ОСОБА_17 пакет, в якому як виявилось були кросівки, мобільний телефон. Він не бачив куди саме ходили хлопці та тим паче не бачив, щоб вони з кимось билися. Після цього його одразу відвезли на вул.Веселу, де на той час він проживав. Цей злочин він не скоював, а на слідчому експерименті обмовив себе, оскільки при затриманні його тримали десь 3 - 4 доби у поліцейському відділку, погрожували йому, тому він робив все як йому казали, після чого підписав усі документи.

7.Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні розбою з метою заволодіння майном потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

8. Так, відповідно до рапорту інспектора чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 04.12.2016, того ж дня, 04.12.2016 о 08:50 год. надійшло повідомлення про те, що громадянину ОСОБА_8 було надано медичну допомогу, який поступив до лікарні із закритою черепно-мозковою травмою, зі струсом головного мозку та гематомою лівого ока (т. 2 а.п. 15).

9.Також, з рапорту інспектора чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 04.12.2016 вбачається, що того ж дня, 04.12.2016 о 07:50 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_18 про те, що невідомі особи спричинили тілесні ушкодження її синові ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 16).

10.З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.12.2016 вбачається, що ОСОБА_8 повідомив про те, що 04.12.2016 приблизно о 00:30 год. по вул. Зої Космодем`янської в м.Ізмаїлі невідомі особи спричинили йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи його майном, спричинивши матеріальний збиток на суму 7 000 грн (т. 2 а.п. 17).

11.А з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.12.2016 вбачається, що ОСОБА_9 повідомив про те, що 04.12.2016 близько 01:00 год. по вул. Некрасова кут вул. Кольцова в м. Ізмаїлі невідомі особи спричинили йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи його майном, спричинивши матеріальний збиток на суму 900 грн (т. 2 а.п. 18).

12. Вказані повідомлення та заява стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0003427 та початку досудового розслідування (т. 2 а.п. 13).

13.Місце події - ділянка вул. Некрасова в м. Ізмаїлі, - було оглянуте, згідно даним відповідного протоколу від 04.12.2016 , на якому зафіксовано обстановку на місця (т. 2 а.п. 19 - 21).

14.Із заяви від 19.12.2016 вбачається, що ОСОБА_19 видав мобільний телефон марки «Nokia X300», зимові замшеві чоботи 42 розміру, мобільний телефон «Meizu M3 Note», чоловічу зимову куртку чорного кольору торгової марки «Mbrowno», (т. 2 а.п. 24), які згідно протоколу від 04.01.2017 були оглянуті (т. 2 а.п. 27 - 32), після чого повернуті потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 25, 26). Про те, що ОСОБА_19 був виданий мобільний телефон, що належить саме потерпілому ОСОБА_8 свідчать дані наданих потерпілим копії коробки телефону із зазначенням номерів IMEI, які співпали між собою (т. 2 а.п. 22).

15.Згідно довідки ФОП ОСОБА_20 від 10.01.2017, станом на 04.12.2016 вартість швейцарського годинника торгової марки «Michel Renee» складає 4 000 грн, а вартість зимових шкіряних чобіт 42 розміру складає 300 грн (т. 2 а.п. 23).

16.Про те, що потерпілому ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження також свідчать і дані висновку судово-медичної експертизи.

17.Так, відповідно до висновку експерта №9 від 10.02.2017, ОСОБА_8 була спричинена відкрита черепно-лицева травма у вигляді осколкових переломів лівих кісток верхньо-щелепної пазухи, виличної кістки, верхньої та медіальної стінок очниці з переходом на основу черепа в ділянці клиновидної та лобної кісток, яка супроводжувалася забоєм головного мозку. Характер і особливості ушкодження свідчать про те, що воно являється результатом впливу тупого предмету, індивідуальні особливості якого в ньому не відобразилося. Ці тілесні ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, завдані незадовго до потрапляння потерпілого у стаціонар, і таким чином могли утворитися 04.12.2016 (т. 2 а.п. 33 - 34).

18.Під час слідчого експерименту, проведеного згідно протоколу від 03.02.2017, свідок ОСОБА_21 на місці показав про обставини нападу з метою заволодіння майном потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Так, знаходячись на куті вул. Тимошенко в м. Ізмаїлі, він показав напрямок повороту ліворуч. Далі, він показав місце на узбіччі дороги (зліва від вул. Некрасова), де зустрів ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , які сіли до нього в автомобіль. Потім, він показав по вул. Некрасова кут вул. Толбухіна на місце, де ОСОБА_19 попросив зупинити автомобіль, після чого останній разом з ОСОБА_5 вийшли із авто та пішли у напрямку вул. Некрасова. Повертаючись до автомобіля, він побачив як ОСОБА_5 ніс у руках пакет чорного кольору типу «BMW», після чого чоловіки попросили його відвести їх на вул. Железнякова в м. Ізмаїлі. Далі, рухаючи по вул. Східній кут вул. Лісної, він вказав на місце, де висадив ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які направилися у напрямку вул. Железнякова, а він, у свою чергу, направився до с.Стара Некрасівка (т. 2 а.п. 42 - 48).

19.Окрім вищезазначених оцінених судом доказів, які самі по собі у своїй сукупності достатні для висновку поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб на потерпілих, про винуватість обвинуваченого у вчиненні цього злочину також свідчать і дані слідчого експерименту, проведеного за його участю.

20.Так, під час слідчого експерименту, проведеного згідно протоколу від 12.01.2017, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись по вул. Некрасова кут вул. Жуковського в м. Ізмаїлі, докладно описав та показав на місці як саме розвивалися події розбійного нападу 04.12.2016. Так, знаходячись напроти буд. №38 по вул. Жуковського він указав на місце, де зупинився автомобіль марки «ВАЗ 2106» червоного кольору під керуванням ОСОБА_24 . На пропозицію ОСОБА_19 вони втрьох вийшли з автомобіля та направилися по вул. Некрасова кут вул. Кольцова, де вони раніше побачили двох молодих чоловіків, які йшли хитаючись. Далі, ОСОБА_5 показав як вони втрьох підійшли до чоловіків, після чого ОСОБА_22 та ОСОБА_25 почали наносити чоловікам тілесні ушкодження по різним частинам тіла. Після чого він на манекені показав як підійшов до одного з чоловіків, який лежав на землі, та зняв срібний ланцюжок, який згодом віддав ОСОБА_22 . Далі, ОСОБА_5 показав як ОСОБА_22 та ОСОБА_25 викрали майно невідомих осіб, після чого направилися до автомобіля, що був розташований по вул. Жуковського кут вул. Некрасова в м. Ізмаїлі. Він показав як від`їхавши від місця події, вони зупинилися та ОСОБА_22 запропонував викрасти верхній одяг невідомих чоловіків та їх взуття, після чого ОСОБА_26 вийшов з автомобіля та зняв з чоловіків чоботи та одну із курток. Далі, він показав напрямок руху по вул. Некрасова у бік вул. Веселої, куди вони поїхали, після чого відвезли його додому (т. 2 а.п. 35 - 41).

21.При цьому обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він дійсно приймав участь у слідчому експерименті, але під час цієї слідчої дії він усе показував так, як напередодні йому вказували поліцейські.

22.З дослідженого протоколу з додатком випливає, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_5 проводився саме з метою та у формі відтворення дій, обстановки та обставин події, та відповідний протокол не посвідчує виключно проголошення обвинуваченим зізнання у вчиненні злочину з метою його процесуального закріплення. При цьому слідчий експеримент був проведений з дотриманням встановленого порядку, із забезпеченням реалізації прав обвинуваченого як процесуальних гарантій. Так, з протоколу слідчого експерименту та додатку до нього у виді фототаблиці вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно взяв участь у ньому, йому були роз`яснені процесуальні права, а також була забезпечена участь його захисника.

23.При цьому захисник ОСОБА_7 приймав участь у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області від 10.01.2017 №015-0000054 (т. 1 а.п. 65), згідно якому захиснику ОСОБА_7 вказано забезпечити надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_5 та прибути для цього 10.01.2017 о 21:15 годині до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, а слідчий експеримент був проведений через два дні, а саме 12.01.2017 в період з 11:10 до 12:00 години, що об`єктивно свідчить про наявність достатнього часу для отримання ОСОБА_5 правової допомоги та для узгодження із захисником своєї позиції перед проведення вказаної слідчої дії. Зазначене є підставою для висновку, що безпосередньо перед слідчим експериментом обвинуваченому було забезпечене право на захист у встановленому порядку, що у поєднанні з тим, що перед слідчою дією ОСОБА_5 роз`яснювалися процесуальні права, у тому числі не говорити нічого з приводу підозри проти себе або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, свідчить про дотримання положень кримінального процесуального законодавства перед та під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 . Вказані обставини свідчать, що після забезпечення кваліфікованою правовою допомогою ОСОБА_5 мав можливість одразу відмовитися від участі у слідчому експерименті, заявивши про порушення його процесуальних прав, або ж безпосередньо під час слідчого експерименту у присутності захисника та понятих заявити про це. Однак ОСОБА_5 цього не зробив, а навпаки, в ході слідчого експерименту за участі захисника та понятих на місці розгорнуто, докладно й послідовно відтворив обстановку та обставини вчиненого злочину за його участі. Наведені обставини переконливо свідчать про те, що під час слідчого експерименту обвинувачений був вільним у своїй процесуальній поведінці і не мав жодних обмежень обирати і змінювати позицію, яку вважав найсприятливішою для себе з урахуванням тактики захисту. Про те, що обвинувачений ОСОБА_5 був вільним у своїй процесуальній поведінці свідчать також значні не співпадіння вказаних ним під час слідчого експерименту обставин з обставинами, вказаними під час слідчого експерименту свідком ОСОБА_21 , допитати якого, незважаючи на застосовані судом заходи, не виявилося можливим, у зв`язку з його відсутністю за відомою адресою проживання.

24.У зв`язку із зазначеним судом не встановлено того, що дані слідчого експерименту були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

25.З урахуванням цього та правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17, суд вважає, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_5 не слід розцінювати як допит, а тому не вважає його недопустимим як доказ з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

26.Враховуючи, що проведення слідчого експерименту ґрунтується на добровільній згоді особи, яка бере у ньому участь, то дані, отриманні внаслідок цієї слідчої дії, неможна ставити в залежність від подальшої позиції захисту та від підтримання чи невизнання даних слідчого експерименту обвинуваченим під час судового розгляду, за умови дотримання прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час його проведення. А як було вище наведено, судом встановлено, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_5 був проведений за його добровільною згодою і саме з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодних обставин, які б ставили під сумнів добровільність процесуальної поведінки ОСОБА_5 під час слідчого експерименту 12.01.2017 матеріалами кримінального провадження не підтверджено, не встановлено таких фактів і судом. А тому у суду відсутні підстави визнавати протокол слідчого експерименту від 12.01.2017 недопустимим доказом.

27.Як вказав Верховний Суд у постанові від 17.03.2021 у справі №761/10306/15-к, зміна обвинуваченим в судовому засіданні своїх показань, не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів.

28.Отже, дані вказаного протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, а саме з даними заяв потерпілих про вчинений злочин, даних видачі іншою особою, з якою ОСОБА_5 в день вчинення злочину, перебував разом, викрадених у потерпілих речей, даних слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_21 достеменно свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчиненого злочину відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

29.Надання неправдивих показань обвинуваченим ОСОБА_5 під час судового розгляду суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин.

30.Разом з цим, з досліджених доказів не вбачається, що саме ОСОБА_5 завдавав тілесні ушкодження потерпілим, у тому числі тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , оскільки за даними слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 він лише заволодів срібним ланцюжком з шиї потерпілого після того як інша особа завдала цьому потерпілому тілесні ушкодження. За даними ж слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_21 , останній взагалі не бачив, хто саме завдавав тілесні ушкодження, він лише бачив, як обвинувачений ОСОБА_5 з іншою особою спочатку пішли, а потім повернулися через деякий час з пакетом з майном. Інших доказів про те, що саме обвинувачений ОСОБА_5 завдавав потерпілим тілесні ушкодження стороною обвинувачення не надано.

31.Але, незважаючи на це, враховуючи те, що потерпілим були завдані тілесні ушкодження, у тому числі тяжкі, у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 , а він, скориставшись цим, заволодів срібним ланцюжком одного з потерпілих, то ОСОБА_5 за таких обставин фактично скористався наслідками застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, для заволодіння майном останнього. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що безпосередньо обвинувачений ОСОБА_5 тілесні ушкодження потерпілим не наносив, напад на них був вчинений саме за попередньою змовою групою осіб іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , а дії кожного з учасників групи відповідали попередньо досягнутій домовленості та сприяли досягненню спільної мети. У цьому випадку подальша поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 щодо передання ланцюжка іншому учаснику групи, а також не отримання ним після цього частини викраденого не впливає на кваліфікацію його дій, адже він до цього, під час вчинення злочину повністю виконав дії об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 187 КК.

32.Вказані висновки суду співпадають зі сталою судовою практикою, зокрема, з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені у п. 24 його постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009, згідно яким злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинен-ня злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функ-цій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

33. Але з урахуванням вказаних обставин слід уточнити ступень участі кожного учасника групи у вчиненому злочині у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним.

34.Отже, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності всі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що поза розумним сумнівом інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, 04.12.2016 вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , тому суд, діючи в межах висунутого обвинувачення згідно обвинувального акту, відповідно до ст. 337 КПК, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК.

35.Разом з цим, з кримінально-правової кваліфікації обвинуваченого ОСОБА_5 слід виключити таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину повторно, адже така кваліфікуюча ознака жодною частиною ст. 187 КК не передбачена, а тому стороною обвинувачення вона була застосована зайво.

Докази по епізоду обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК

36.Так, по епізоду обвинувачення у вчиненні відкритого викрадення грошових коштів (грабежі), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду вину у висунутому обвинуваченні не визнав та пояснив, що цей злочин він не вчиняв, із потерпілим ніколи не був знайомий, зазначивши, що цей епізод вчинив ОСОБА_27 .

37.Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у відкритому викраденні грошових коштів потерпілого ОСОБА_11 повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

38.Так, свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснив, що ОСОБА_11 є його покійним батьком, зі слів якого йому відомо, що у кінці грудня 2016 року у денний час доби, коли батько знаходився вдома, до нього у будинок зайшло двоє хлопців ромської національності, які відкрито викрали у нього грошові кошти. На той час його батько ОСОБА_10 хворів на онкологічне захворювання, а згодом у 2017 році він помер. Спочатку хлопці просили у його батька гроші, а коли він пішов, щоб винести їм 20 грн, вони забігли у хату, та, побачивши, де батько зберігає гроші, з серванту зі спальні відкрито забрали всі гроші без його ( ОСОБА_11 ) згоди. Того ж дня батько подзвонив йому та попросив приїхати, після чого вони викликали працівників поліції. З огляду на погане самопочуття батька, він супроводжував його до поліції під час проведення з ним слідчих дій. Під час проведення впізнання осіб він також був присутнім, і під час проведення цих слідчих дій його батько добре себе почував та чітко впізнав осіб, що вчинили цей злочин. При цьому його батько абсолютно точно та чітко вказував, що викрадачів було саме двоє.

39.Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.12.2016, ОСОБА_10 повідомив про те, що невідомі особи, скориставшись хворобою батька ОСОБА_11 , відкрито викрали грошові кошти у сумі 3 000 грн (т. 2 а.п. 64).

40.Вказане повідомлення стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0000019 та початку досудового розслідування (т. 2 а.п. 62).

41.Місце події - домоволодіння АДРЕСА_2 , - було оглянуте, згідно даним відповідного протоколу від 29.12.2016, на якому зафіксована обстановка місця події, зокрема, пошкоджені двері та місце, звідки були викрадені кошти (т. 2 а.п. 67 - 84).

42.Про те, що саме обвинувачений ОСОБА_5 відкрито викрав грошові кошти у ОСОБА_11 , свідчать і дані протоколу впізнання від 09.01.2017, згідно якому потерпілий ОСОБА_11 серед чотирьох пред`явлених йому осіб впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 як чоловіка ромської національності, який 28.12.2016 проник в його будинок, пошкодивши двері, та викрав його грошові кошти (т. 2 а.п. 85 - 86).

43.А те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив розглядуване кримінальне правопорушення у співучасті за попередньою змовою групою осіб з ще однією особою свідчать дані протоколу впізнання за фотознімками від 31.01.2017, згідно якому потерпілий ОСОБА_11 серед чотирьох осіб впізнав ОСОБА_27 , як такого, що проник в його будинок та відкрито викрав його майно (т. 2 а.п. 98 - 99).

44.Під час проведення слідчого експерименту, згідно відповідному протоколу з додатком від 03.02.2017, обвинувачений ОСОБА_27 у присутності двох понятих на місці відтворив та продемонстрував обстановку та обставини вчинення у тому числі розглядуваного кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_27 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , показав як саме він відкрив хвіртку, проник у двір будинку, підійшов до вікна, постукав, після чого відчинив двері та звідки викрав гроші (т. 2 а.п. 88 - 95).

45.Крім того, ОСОБА_28 під час пред`явлення йому для впізнання за фотознімками відповідно до протоколу від 31.01.2017 з поміж чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_27 , як одного з двох чоловіків, яких він бачив 28.12.2016 у напрямку до будинку ОСОБА_11 , які зайшли до нього у двір та вибігли через 15 хвилин (т. 2 а.п. 96 - 97). Дані цього протоколу також підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив це кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб з іншою особою.

46.Допит самого потерпілого ОСОБА_11 неможливий, у зв`язку з його смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.п. 232 - 234), тобто після складання та направлення обвинувального акта до суду (т. 1 а.п. 7 - 11), але до початку судового розгляду. У зв`язку з цим, суд, враховуючи значення показань з чужих слів, що надані свідком ОСОБА_10 для з`ясування обставин кримінального провадження і їх важливість для розуміння кількості осіб, що вчинили розглядуване кримінальне правопорушення, наявність інших доказів щодо цього, які були подані, а саме протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколи впізнання за участю померлого потерпілого ОСОБА_11 , а також ОСОБА_28 , того, що обставини надання первинних пояснень померлим потерпілим ОСОБА_11 своєму синові - свідкові ОСОБА_10 , - викликають довіру щодо їх достовірності, переконливість цих відомостей, складність їх спростування стороною захисту, а також співвідношення показань з чужих слів з інтересами померлого ОСОБА_11 , суд у відповідності до ч. ч. 2, 3, 6 ст. 97 КПК визнає показання свідка ОСОБА_10 з чужих слів допустимим доказом. При цьому суд не вбачає підстав для обмовлення як померлим потерпілим ОСОБА_11 , так і свідком ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_5 та/або іншої особи у вчиненні розглядуваного злочину з огляду на те, що ані померлий, ані свідок до цього не були знайомими з обвинуваченим ОСОБА_5 .

47.Отже, показання свідка ОСОБА_10 , дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколи впізнання за участю померлого потерпілого ОСОБА_11 , а також ОСОБА_28 повністю спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що розглядуваний злочин він не вчиняв. Тому суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині та пов`язує їх з обраною ним позицією захисту з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин.

48.Тому, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що поза розумним сумнівом ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з іншою особою, 28.12.2016 вчинили відкрите викрадення грошових коштів ОСОБА_11 (грабіж), поєднане з проникненням у житло останнього, тому суд, діючи в межах висунутого обвинувачення згідно обвинувального акту, відповідно до ст. 337 КПК, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

49.Окрім вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, що наведені у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, стороною обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_5 також висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, а саме у викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у приміщення, за таких обставин.

50.Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 також обвинувачується в тому, що в ніч з 29.12.2016 на 30.12.2016, більш точного часу не встановлено, він, спільно та за попередньою змовою з невстановленою особою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, заздалегідь розподіливши між собою ролі, які вони будуть виконувати, шляхом пошкодження замку хвіртки, проникли у двір будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 , продовжуючи свій протиправний умисел, діючи відповідно до попередньої домовленості з невстановленою особою, залишився у дворі з метою попередження невстановленої особи про наявність сторонніх осіб, а невстановлена особа проникла до приміщення курятника, розташованого у дворі вказаного будинку, звідки таємно викрала 30 курей вартістю 300 грн кожна, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 9 000 грн.

51.По цьому епізоду обвинувачення обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду вину також не визнав, пояснивши, що з потерпілим він ніколи не був знайомим та ніяких курей не викрав. Його тітка ОСОБА_29 звідкись знала, що у потерпілого вдома є кури і що він різав їх перед святами. Саме його тітка сказала, що він викрав курей, хоча він цього не робив. Вона за гроші могла зробити все що завгодно, у тому числі й обмовити його. Крім того, він пояснив, що за цей злочин його побили працівники поліції, після чого він підписав усі документи та його взяли під варту. Щодо його побиття він звертався із відповідним листом, однак на нього ніхто не відреагував.

Підстави для виправдання обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

52.Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі сторонам кримінального провадження була забезпечена реалізація права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізація інших процесуальних прав, передбачених КПК.

53.Зокрема, при визначені відповідно до ст. 349 КПК обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження судом повністю врахована позиція сторін кримінального провадження, у тому числі сторони обвинувачення, та прийнято рішення дослідити усі письмові докази, що будуть надані сторонами, допитати потерпілих та свідків обвинувачення, що були заявлені прокурором, а саме ОСОБА_30 , ОСОБА_21 та ОСОБА_28 , і допитати обвинуваченого ОСОБА_5 .

54.Судовий розгляд був розпочатий 25.05.2023 (т. 2 а.п. 115 - 117) та вже 08.06.2023 (т. 2 а.п. 134 - 135) були досліджені письмові докази, що були надані сторонами, а також був допитаний потерпілий ОСОБА_10 .

55.Однак, сторона обвинувачення не забезпечила присутність свідків обвинувачення під час судового засідання на 25.05.2023, на 08.06.2023, на 07.08.2023, на 18.09.2023, на 28.09.2023 та на 16.11.2023 відповідно до обов`язку, визначеного ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 327 КПК, хоча суд сприяв їй у забезпеченні їх явки шляхом здійснення судових викликів, а також постановлення ухвали про привід свідка ОСОБА_31 . Але, незважаючи на це, стороною обвинувачення окрім того, що не було забезпечено участь свідків у вказані судові засідання, не було надано жодних підтверджуючих документів про вручення їм судових повісток про виклик до суду, а також про застосування спроб для цього та їх наслідки (розписки, рапорти поліцейських, пояснення родичів, сусідів тощо). Тільки лише одна розписка була надана від свідка ОСОБА_30 про отримання нею судового виклику на 08.06.2023. У зв`язку з неявкою свідка у вказану дану, судом була постановлена ухвала про її привід, виконання якої було доручено Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області, а контроль за її виконанням - прокурору. Але вказана ухвала суду виконана не була та участь цього свідка, а також інших свідків не забезпечена.

56.У судовому засіданні 16.11.2023 судом було відмовлено в черговому клопотанні сторони обвинувачення про його відкладення для надання їй можливості забезпечити участь свідків обвинувачення з огляду на те, що у сторони обвинувачення було більш ніж достатньо часу (починаючи з 25.05.2023) в розумінні ст. 28 КПК в розумні строки, що є об`єктивно необхідними для виконання цієї процесуальної дії щодо встановлення місцезнаходження свідків та забезпечення їх участі у судовому засіданні, а також у зв`язку з тим, що у сторони обвинувачення не було жодних об`єктивних перешкод для з`ясування місцезнаходження цих свідків для забезпечення їх участі у судовому засіданні, у тому числі і в режимі відеоконференції, і судом прийнято рішення про продовження судового розгляду. У тому ж судовому засіданні, у зв`язку з відсутністю в учасників судового провадження заяв, клопотань та доповнень судового розгляду, суд відповідно до ст. 363 КПК постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами (т. 2 а.п. 171 - 172).

57.Отже судом відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК були створені необхідні умови для реалізації сторонами, у тому числі стороною обвинувачення, їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, також неодноразово відкладалися судові засідання з метою надання можливості стороні обвинувачення забезпечити присутність свідків обвинувачення під час судового розгляду. Але стороною обвинувачення протягом тривалого часу, а саме з 25.05.2023 до 16.11.2023, тобто протягом майже шести місяців та протягом шести судових засідань, все ж не була забезпечена присутність свідків обвинувачення під час судового розгляду, у зв`язку з чим суд продовжив судовий розгляд без проведення їх допиту. При цьому вказаний строк є більш ніж розумним в розумінні ст. 28 КПК. Така поведінка сторони обвинувачення та спосіб здійснення прокурором своїх повноважень відповідно явно не узгоджується із засадою розумності строків, що закріплена вказаною ст. 28 КПК.

58.Підтримуючи вказане висунуте обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК, прокурор послався на такі докази, що були досліджені судом.

59.Так, потерпілий ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснив, що його батько ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , жив сам та за місцем свого проживання вів господарство, а він, у свою чергу, допомагав йому в цьому, оскільки батько був старенький та хворів. Господарством займався саме він, купував тварин та відповідно корм для них. Ближче до Нового року вони із батьком помітили, що з сараю зникло 30 курей. На місці був виявлений лом, за допомогою якого скоріш за все злочинцем були відкриті двері. Матеріальний збиток складав 9 000 грн. Батько зазначав, що не бачив тих, хто викрав курей. Після цього вони одразу викликали працівників поліції.

60.Відповідно до рапорту інспектора чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 30.12.2016, того ж дня, 30.12.2016 о 10:50 год. від ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що невідома особа за адресою: АДРЕСА_2 , проникла до сараю шляхом пошкодження замка, звідки викрала 20 курей (т. 2 а.п. 54).

61.А з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.12.2016 вбачається, що ОСОБА_10 повідомив про те, що приблизно з 20:00 год. 29.12.2016 до 08:00 год. 30.12.2016 невідомі особи шляхом пошкодження вхідної двері проникли до двору буд. АДРЕСА_2 , звідки викрали 30 курей, спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 9 000 грн (т. 2 а.п. 55).

62. Вказане повідомлення та заява стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування (т. 2 а.п. 14).

63.Місце події - домоволодіння АДРЕСА_2 , - було оглянуте, згідно даним відповідного протоколу від 30.12.2016, на якому зафіксовано обстановку місця події (т. 2 а.п. 56 - 59).

64.Відповідно до довідки підприємства «Ізмаїльський центральний ринок» №33 від 24.02.2017, вартість курки на Ізмаїльському центральному ринку станом на 30.12.2016 складала 150 грн за 1 од. (т. 2 а.п.60).

65.Отже, з вказаних наданих прокурором доказів вбачається, що у потерпілого дійсно були викрадені 30 курей на суму 9 000 грн, однак вказаними доказами не доведено, що кури потерпілого були викрадені саме обвинуваченим ОСОБА_5 , тобто стороною обвинувачення не доведено, що це кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 .

66.Як визначено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст.62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

67.Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, приписами ч. 3 ст. 373 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

68.За практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим (рішення від 6 грудня 1988 року у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83).

69.Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

70.За змістом ст. 23, ч. 1 ст. 89 КПК суд вирішує питання достатності доказів на підставі їх безпосереднього дослідження, оцінюючи всі фактичні дані в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

71.Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

72.Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

73.При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

74.У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

75.Також як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (далі - ВС), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З другого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

76.Крім того, ВС у постанові від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 також зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

77.Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

78.Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

79.Але суд, оцінивши кожний досліджений доказ, на які послався прокурор, а також показання обвинуваченого відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вказані докази поза розумним сумнівом не доводять винуватість саме ОСОБА_5 у висунутому обвинуваченні в частині таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, у зв`язку з чим обвинувачений в силу положень ст. 17 КПК не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим за цим обвинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що це кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 .

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

80.Обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не вбачає.

81.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальних актах про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_5 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання

82.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.ст. 65 - 67, 68 КК враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також характер та ступінь його участі у вчиненні кримінальних правопорушень.

83.За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК, в залежності від санкцій статей обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисні тяжкий та особливо тяжкий злочини проти власності.

84.Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочинів є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

85.Суд враховує те, що склади вчинених обвинуваченим злочинів відносяться до особливо кваліфікованих, тобто до складів злочинів з особливо обтяжуючими обставинами.

86.Більше того, в діях обвинуваченого наявна низка кваліфікуючих ознак кожного з вчинених злочинів, що значно підвищує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

87.Так, зокрема, вчинення ОСОБА_5 розбою не тільки за попередньою змовою групою осіб, а ще й поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, характеризується більшою суспільною небезпекою, порівняно з вчиненням розбою за однією з кваліфікуючих ознак. Також характеризується більшою суспільною небезпекою вчинення ОСОБА_5 грабежу не тільки за попередньою змовою групою осіб, а ще й поєднаний з проникненням у житло.

88.Разом з цим, суд враховує і меншу ступінь участі обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 187 КК, оскільки він, виконуючи об`єктивну сторону цього злочину відповідно до розподілених між нападниками ролями, лише заволодів частиною майна потерпілого і безпосередньо він не завдавав потерпілим тілесні ушкодження, що безпосередньо вплинуло на можливість вчинення спільного злочину, але свідчить про його меншу суспільну небезпеку, порівняно з іншим виконавцем.

89.На рівень суспільної небезпеки та, відповідно, на ступінь тяжкості вчинених злочинів впливають такі обставини, що злочини є умисними та в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб одному з потерпілих були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження.

90.Відповідно до ст. ст. 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

91.Обвинувачений ОСОБА_5 є особою молодого віку, має на утриманні малолітніх дітей, хвору мати, не вперше притягується до кримінальної відповідальності та вчинив умисні тяжкий та особливо тяжкий корисливі злочини із застосуванням насильства, маючи на той час незняту та непогашену судимість за вчинення також умисних корисливих, у тому числі тяжкого, злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо.

92.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, часу, що минув з моменту вчинення злочинів, а також те, що він вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини проти власності, маючи на той час незняті та непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень також проти власності, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе з призначенням йому покарання за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК тільки у виді позбавлення волі в межах санкцій, а за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань, оскільки суд дійшов висновку, що таке покарання повністю досягне мети його застосування. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень як ст. 69 КК, так і ст. 75 КК.

93.Оскільки ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий корисливий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК, то йому має бути призначене таке додаткове покарання як конфіскація майна як обов`язкове.

94.При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує те, що він вчинив злочини за цим вироком в період відбування іспитового строку, встановленого йому вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2015, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 71, 72 КК до позбавлення волі на строк чотири роки п`ять днів та в силу ст.ст. 75, 104 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк два роки. При цьому суд позбавлений можливості призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК з огляду на те, що закінчився строк давності виконання зазначеного обвинувального вироку, що встановлений п. 2 ч. 3 ст. 106 КК, оскільки з часу ухвалення вказаного вироку, яким він засуджений до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин, пройшло більше ніж п`ять років. При цьому судом не встановлено обставин, які би свідчили про зупинення або переривання перебігу давності виконання зазначеного обвинувального вироку відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК. Цей висновок суду повністю узгоджується з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 20.10.2021 у справі №487/3326/15-к.

95.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд також враховує те, що злочини за цим вироком були вчинені ним до ухвалення попереднього вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2022, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до позбавлення волі на строк п`ять років, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на два роки.

96.Враховуючи, що за вказаним вироком від 08.07.2022 до ОСОБА_5 було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а за цим вироком суд дійшов висновку про призначення йому покарання, що належить відбувати реально, суд позбавлений можливості застосувати принципи поглинення, часткового чи повного складення призначених покарань та визначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень.

97.Такі висновки суду повністю співпадають з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені в абз. 2 п. 23 його постанови №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. А також узгоджуються з висновком Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.02.2021 у справі №760/26543/17.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку

98.Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні тримався під вартою з 10.01.2017 до 28.09.2017. У силу ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26.05.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі - Закон №838-VIII), яка була чинною на момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочинів, йому слід зарахувати зазначений строк попереднього ув`язнення у строк покарання, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 29.08.2018 у справі №663/537/17, та судовий практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.12.2022 у справі №348/2481/18.

99.Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, для чого його слід взяти під варту в залі суду.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд -

ухвалив:

1. ОСОБА_5 визнати невинуватим по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та виправдати його за цим епізодом обвинувачення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що це кримінальне правопорушення вчинене ним.

2. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 186 КК, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк шість років.

3.На підставі ст. 70 КК ОСОБА_5 визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк одинадцять років з конфіскацією всього майна.

4.У силу ст.ст. 80, 106 КК не призначати ОСОБА_5 покарання за правилами ст. 71 КК за сукупністю цього вироку та вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2015, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 71, 72 КК до позбавлення волі на строк чотири роки п`ять днів та на підставі ст.ст. 75, 104 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

5.Не застосовувати принципи поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК, за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2022, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК до п`яти років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на два роки, та ці два вироки виконувати самостійно.

6. ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

7.Строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 08.02.2024, зарахувати йому згідно ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону №838-VIII строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 10.01.2017 до 28.09.2017 та з 08.02.2024 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

8.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

9.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

10.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

11.Вирок в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після його проголошення, доручити його виконання в цій частині прокурору та Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області.

12.Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020, з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

Головуючий - суддя Суддя Суддя

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3