КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, що тимчасово вилучене за результатами особистого обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

1) мобільний телефон iPhone 13 Pro MLTW3LL/A serial YN4FJ973QM, IMEI 35 НОМЕР_1 , сірого кольору у чохлі чорного кольору із прозорою задньою стінкою;

2) готівкові грошові кошти на загальну суму 7410 грн.: 4 купюри номіналом по 1000 грн., 6 купюр номіналом по 500 грн., 3 купюри номіналом по 100 грн., 1 купюра номіналом 50 грн. та 3 купюри номіналом по 20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вважає оскаржувану ухвалу необгрунтованною та немотивованою, через неповноту судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження.

Апелянт зазначає, що речовим доказом у кримінальному провадженні визнано мобільний телефон, інші речі та документи, у тому числі грошові кошти не визнавалися речовими доказами, у зв`язку із чим, відсутні підстави для накладення арешту на майно.

Вважає, що клопотання розглянуто з порушенням строків, передбачених КПК України, а накладення арешту з метою конфіскації майна є передчасним.

Крім того, після завершення судового розгляду слідчий суддя направилася в нарадчу кімнату, однак повний текст рішення не проголошено, що призвело до порушення вимог, передбачених ч. 1 ст. 376 КПК України

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 22 травня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000407за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів слідчого, у невстановлений час, дату та місці, але не раніше березня 2023 року, у ОСОБА_5 , ураховуючи тривале неприязне ставлення його батька - депутата Жмеринської міської ради 8 скликання, який обирався від забороненої в Україні проросійської політичної партії «Опозиційна платформа - за життя», ОСОБА_10 до депутата цієї ж місцевої ради ОСОБА_11 , через його активну законну принципову позицію та створення перепон з розгляду органом місцевого самоврядування певних питань в інтересах ОСОБА_10 та членів його родини, близьких та підконтрольних осіб, з корисливих мотивів, винник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_11 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Після цього, 09.08.2023 о 18 год 30 хв., на території паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Академіка Глушкова, 13Б, з дотриманням вимог статей 12, 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 затримано ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в організації закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів на замовлення.

Далі, після транспортування затриманого ОСОБА_5 до службового приміщення Державного бюро розслідувань за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, корп. А, каб. 313, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 208, ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України, у період часу з 20 год. 14 хв. до 20 год. 25 хв., слідчим проведено його особистий обшук, за результатами якого виявлено та вилучено:

1) мобільний телефон iPhone 13 Pro MLTW3LL/A serial YN4FJ973QM, IMEI 35 НОМЕР_1 , сірого кольору у чохлі чорного кольору із прозорою задньою стінкою;

2) готівкові грошові кошти на загальну суму 7410 грн.: 4 купюри номіналом по 1000 грн., 6 купюр номіналом по 500 грн., 3 купюри номіналом по 100 грн., 1 купюра номіналом 50 грн. та 3 купюри номіналом по 20 грн.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 мобільний телефон підозрюваного ОСОБА_5 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні

10 серпня 2023 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

10 серпня 2023 року старший слідчий в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна вилученого за результатами проведеного обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000407, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 10 серпня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта, що арештовані грошові кошти не визнано речовими доказами у кримінальному провадженні не заслуговують на увагу, оскільки арешт накладено, у тому числі із метою конфіскації майна.

Доводи апеляційної скарги, що клопотання розглянуто з порушенням строків, передбачених КПК України, а також те, що слідчим суддею не проголошено повний текст оскаржуваного рішення хоча і заслуговують на увагу, однак не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Окрім того, слідчим суддею перевірено співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження, тому з огляду на положення ч. ч. 3, 5 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/34351/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження 11-сс/824/5569/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК