Справа № 296/9293/23
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2023 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна, погодженого начальником відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 14.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.28, ч.3 ст.342, ч.2 ст.345, ч.2 ст.146, ст.386 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту на майно, яке перебуває у фактичному користуванні підозрюваного у кримінальному провадженні №0000373 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 14.07.2023 за підозрою, зокрема, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.28, ч.3 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у достовірно невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, наприкінці 2022 року, у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які вступили у попередню злочинну змову, з корисливих мотивів, на ґрунті вигаданого боргового зобов`язання, виник умисел направлений на вимогу передачі їм грошових коштів ОСОБА_9 , поєднаний із заподіянням тілесних ушкоджень та погрозами насильства над потерпілим.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до санкції ч. 4 ст. 189 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна яке належить ОСОБА_5 , відомості відсутні, проте встановлено, що останній фактично у користуванні має туристично-оздоровчий комплекс (кафе), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 2-ге озеро, який на праві власності належить його матері ОСОБА_10 .

З метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, забезпечення цивільного позову, виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні. Завданням арешту майна в даному випадку є запобігання можливості його передачі і відчуження (з огляду на право власності підозрюваного на вказане майно, яке передбачає для нього відповідні правомочності).

Також слідчий просить провести розгляд клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий в поданій заяві просить клопотання розглянути та задовольнити (а.с.27).

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе розглянути клопотання за відсутності володільця майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві".

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Санкція ч. 4 ст. 189 КК України, передбачає покарання з можливою конфіскацією майна.

Таким чином, в даному випадку метою накладення арешту на майно є забезпечення вироку в частині конфіскації майна.

Проте, в наданих матеріалах, не міститься жодного доказу того, що вказане у клопотанні майно, а саме туристично-оздоровчий комплекс (кафе), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 2-ге озеро, належить на праві власності ОСОБА_5 , що унеможливлює накладання арешту з підстав передбачених п. 3 ч.2 ст. 170 КПК України (конфіскації як виду покарання).

Недоведеність підстав вважати, що туристично-оздоровчий комплекс (кафе) є майном, яке носить ознаки передбачені ч.1 ст. 96-2 КПК України, з урахуванням того, що в клопотанні взагалі відсутнє достатнє обґрунтування щодо можливості застосування у даному кримінальному провадженні спеціальної конфіскації згідно ст. 96-1 КК України, виключає можливість накладання арешту з підстав визначних у п. 2 ч.2 ст. 170 КПК України (спеціальна конфіскація).

З такої ж підстави, а також за відсутності доказів подання цивільного позову виключається можливість накладання арешту згідно п. 4 ч.2 ст. 170 КПК України (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов)).

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку про недоведеність слідчим можливості накладання арешту на майно, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132,170-172, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1