Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2514/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

засудженого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 травня 2023 року у задоволенні клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений хоча і відбув більш ніж призначеного судом строку покарання, однак поведінка засудженого не свідчить, що він став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання про заміну покарання більш м`яким щодо ОСОБА_9 .

Вважає що рішення суду першої інстанції винесено незаконно і необґрунтовано, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відсутність стягнень у засудженого є однією з обставин, яка підтверджує доведення його виправлення. Засуджений ОСОБА_6 не тільки не має стягнень, але й має декілька заохочень, разом з позитивною характеристикою, що надала Райківська ВК №73.

Звертає увагу на те, що 06.10.2022 року Європейський суд з прав людини виніс рішення «Телепенько проти України» (заяви № № 31763 21605/21) CASE OF TELEPENKO v. UKRAINE, котрим констатував, що ОСОБА_6 з 27.04.2018 року, на протязі більш ніж 3 роки та 10 місяців тримався в нелюдських умовах в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», таким чином, відносно ОСОБА_6 . Державою Україна було порушено вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 31.03.2021 Черкаським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.187 КК України на 9 років позбавлення з конфіскацією майна.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.09.2021вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Початок строку 21.04.2018 року, кінець строку 21.04.2027 року; відбув 1/2 строку покарання 21.10.2022.

Відповідно до матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.04.2018. Під час тримання в державній установі «Чернігівський СІЗО» характеризується негативно, допустив чотири порушення вимог режиму тримання, за що чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався.

З 19.11.2021 року відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Райківська виправна колонія (№73). За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має два заохочення. З вересня 2022 року працевлаштований днювальним відділення на безоплатній основі праці. До своїх обов`язків відноситься сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Не завжди приділяє уваги необхідності дбайливо ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Виявив бажання займатися за програмами диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної залежності» та «Духовне відродження», за даними програми займається пасивно та формально. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними. На профілактичному обліку не перебуває. Виконавчі листи відносно обвинуваченого до установи не надходили. Вину у скоєному злочині не визнав.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, поряд із передбаченими у ч.4 ст.82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву захисника засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, цілком обґрунтовано відмовив у її задоволенні, оскільки дані про особу ОСОБА_6 не дозволяють зробити переконливий висновок про те, що засуджений став на шлях виправлення та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст.82 КК України. З таким рішенням погоджується і апеляційний суд.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що для застосування щодо засудженого положень ст.82 КК України необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.

Так, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Райківська виправна колонія (№ 70)» з 19.11.2021 року та за цей період характеризується посередньо, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має два заохочення.

Однак, згідно з наявною в матеріалах справи характеристикою під час тримання в державній установі «Чернігівський СІЗО», у якій перебував з 27.04.2018 до переведення в ДУ «Райківська виправна колонія (№ 70)», тобто до 19.11.2021 року характеризувався негативно, допустив чотири порушення вимог режиму тримання, за що чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався, що вказує на недосягнення мети покарання та не доведення засудженим факту, що він вже твердо став на шлях виправлення.

Крім того, на думку колегії суддів заміна засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, навіть з урахуванням доводів, які зазначені в апеляційній скарзі захисника є передчасною.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, однак з ОСОБА_6 цього не спостерігається, оскільки як вбачається з матеріалів справи поведінка останнього суттєво покращилася лише під час перебування у ДУ «Райківська виправна колонія (№ 70)», де засуджений перебуває незначний період часу з 19.11.2021 і до сьогодні.

ОСОБА_6 не визнає вину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, зокрема шість разів засуджувався до позбавлення волі, що свідчить про необхідність більш ретельної перевірки даних про особу засудженого при з`ясуванні питання чи засуджений став на шлях виправлення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Посилання на рішення ЄСПЛ у справі «Телепенько проти України», яким констатовано порушення ст.ст. 3 та 13 Конвенції щодо засудженого у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, не стосується цієї справи та жодним чином не впливає на прийняте судом рішення.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.05.2023 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: