Справа № 278/1679/20
Провадження №1-кп/278/256/24
В И Р О К

іменем України

30 січня 2024 року м.Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

представника потерпілого : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000340 від 17 травня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новогуйвинське Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2020 року близько 00 год 10 хв військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , солдат, майстер бронетехніки 1 ремонтно-відновлювального взводу 2 ремонтно-відновлювальної роти 2 ремонтно-відновлювального батальйону бронетанкової техніки, ОСОБА_4 , керував технічно справним автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.12.2003 року належить ОСОБА_6 , та рухався по вул. Житомирській в с. Скоморохи, Житомирського району, Житомирської області в напрямку смт. Озерне.

Під час керування транспортним засобом, ОСОБА_4 повинен був дотримуватись п.п. 1.5, 2.3б), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (Далі - Правила), а саме:

- не створювати небезпеку чи перешкоду для руху;

- не загрожувати життю або здоров`ю громадян;

- не завдавати матеріальних збитків, а у разі створення таких умов, зобов`язаний негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема:

- бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Однак, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3б), 10.1, 11.3 вказаних Правил, ОСОБА_4 , рухаючись 17.05.2020 року близько 00 год. 10 хв., керуючи зазначеним транспортним засобом по вул. Житомирській, поблизу буд. № 2, в с. Скоморохи, Житомирського району, Житомирської області в напрямку смт. Озерне, діючи необережно, своїми діями створив небезпеку та перешкоду для руху, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, та здійснюючи обгін транспортного засобу марки «Peugeot» державний номерний знак НОМЕР_4 , перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків, змінив напрямок руху ліворуч та виїхав автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_2 на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом марки "SHINERAY" державний номерний знак НОМЕР_5 , яким у зустрічному напрямку керував водій ОСОБА_7 здійснюючи перевезення пасажира ОСОБА_8 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: саден лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок, правого яєчка, синця на лівій нижній кінцівці, синця та садна на правій нижній кінцівці; перелому шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки з незначним зміщенням відламку, які згідно висновку експерта № 962 від 26.06.2020 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу, судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчинені вказаного правопорушення доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як необережні дії, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, у відповідності до ст.66 КК України суд визнає активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги положення ст. 50 КК України, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, враховуючи особу обвинуваченого, який вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав, раніше не судимий, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також позицію прокурора суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України покарання в межах санкцій статті у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобами на 1 рік.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 2859,15 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на лікування, 31234,95 грн. матеріальної шкоди за пошкоджений транспортний засіб (ринкова вартість мотоцикла) та 2500 грн. витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку мотоцикла, 20000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також, просить вирішити питання судових витрат, стягнувши з ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (в редакції від 24 жовтня 2003 року) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд враховує, що шкода, заподіяна ОСОБА_7 , підлягає частковому відшкодуванню ОСОБА_4 , оскільки в судовому засіданні доведено, що дії ОСОБА_4 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина обвинуваченого.

ОСОБА_7 заявлена сума витрат на лікування 2859,15 грн., проте долучені до цивільного позову копій фіскальних чеків (а.с. 239, 241, том 1) знаходиться в нечитабельному вигляді, крім того з фіскальних чеків (а.с. 243-246) встановлено, що оплати здійснювалися 29.05.2020 року та 20.07.2020 року, тобто більш ніж два тижні та два місяці після події ДТП, що в свою чергу не підтверджено жодним медичним документом на підтвердження необхідності придбання вказаних препаратів та проведення медичних діагностик ОСОБА_7 після отримання ушкоджень у результаті потрапляння у ДТП за участю ОСОБА_4 .

Судом встановлено з фіскальних чеків (а.с. 240 та 242 том 1), що об`єктивна сума витрат на лікування, яку поніс ОСОБА_7 становить 1645,15 грн.

З огляду на наведене матеріальна шкода частково доведена наданими письмовими доказами, які свідчать про витрати на лікування, а тому в цій частині суд позовні вимоги задовольняє частково.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом статей 9, 22, 31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З долученого до цивільного позову звіту №359/07-20 від 28.07.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, встановлено, що метою дослідження було визначення розміру збитку, завданого власнику мотоцикла внаслідок його пошкодження при ДТП.

Проте питання про визначення залишкової вартості пошкодженого мотоцикла, який залишається у власності позивача під час проведення звіту не вирішувалось, крім того суду не було надано доказів чи був вказаний мотоцикл застрахований та чи звертався цивільний позивач до страхової компанії за відшкодуванням коштів, а тому суд вважає недоведеною суму матеріальної шкоди, яку повинні понести сторони у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди у виді (ринкової вартості мотоцикла) та витрат на проведення оцінки вартості транспортного засобу.

Моральна шкода, за ч. 2 ст. 23 ЦК, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, вимушені зміни в звичному укладі життя. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи загальний життєвий рівень громадян України, і здатність обвинуваченого ОСОБА_4 реально відшкодувати шкоду, суд, вважає за можливе розмір моральної шкоди визначити в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 22.06.2021 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.06.2021 року ОСОБА_7 сплатив за послуги адвоката ОСОБА_5 20000 грн. (а.с. 215, том 1).

Відтак, враховуючи те, що потерпілий (він же цивільний позивач) ОСОБА_7 поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. то вони підлягають стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 5230,40 грн.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК, підлягає скасуванню.

Підстав для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 129, 174, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 5230 (п`ять тисяч двісті тридцять) гривень 40 копійок витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду на лікування в розмірі 1645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира у справах №295/5815/20 від 27.05.2020 року, №295/5814/20 від 19.05.2020 року на речові докази, а саме: мотоцикл "SHINERAY", державний номерний знак НОМЕР_5 , автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Житомирській області та повернути їх власникам.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Суддя: ОСОБА_9