Справа № 304/161/24 Провадження № 1-кс/304/128/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000001 від 03 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000001 від 03 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме на грошові кошти 24 банкноти номіналом по 100 доларів США, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А04е» ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору, що були вилучені під час обшуку затриманого ОСОБА_4 , а також вилучений в ході проведення огляду автомобіль марки «Opel» моделі «Zafira», р/н НОМЕР_2 , чорного кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 та яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном. Клопотання мотивує тим, що Перечинським відділом Ужгородської окружної прокуратури відповідно до вимог КПК України здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення слідчим відділом відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, під час якого встановлено, що 12 січня 2024 року о 19.30 год в ході реалізації оперативно-розшукових заходів працівниками відділення поліції № 1 спільно з ВМП ГУ НП в Закарпатській області та ПОРВ НОМЕР_4 прикордонного загону між населеними пунктами Дубриничі Новоселиця Ужгородського району Закарпатської області у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , за організацію та сприяння у переправленні через Державний кордон України до країн Європейського союзу громадянина Опари ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не мав законних підстав для виїзду з території України, за що сплатив ОСОБА_4 грошову винагороду у розмірі 2 500 доларів США. Прокурор вказує, що в ході затримання у особистій сумці ОСОБА_4 виявлено грошові кошти, а саме двадцять чотири банкноти номіналом по сто доларів США, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А04е», чорного кольору. Окрім цього в ході проведення огляду ділянки дороги, що сполучає населені пункти Дубриничі Новоселиця, виявлено автомобіль марки «Opel» моделі «Zafira», р/н НОМЕР_2 , чорного кольору, який після проведення огляду доставлено до відділення поліції № 1. Вилучене майно, як зазначає прокурор, постановою органу досудового розслідування від 13 січня 2024 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Посилаючись на норми кримінального процесуального закону, які визначають питання накладення арешту на майно, прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування існує необхідність у накладенні арешту на зазначене у клопотанні майно, задля його збереження як речового доказу у даному кримінальному провадженні, а тому просить клопотання задовольнити.

Ініціатор клопотання у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд такого за його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, на підставі ухвали слідчого судді від 15 січня 2024 року утримується під вартою.

У судове засідання власник майна ОСОБА_8 також не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути клопотання без її участі та відмовити у задоволення клопотання у частині арешту належного їй транспортного засобу, оскільки про вчинення кримінального правопорушення за участю такого їй відомо не було.

Користувач майна ОСОБА_6 також подав слідчому судді заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі та відмовити у клопотанні в частині накладення арешту на належний ОСОБА_8 транспортний засіб.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, дослідивши подані сторонами заяви, зваживши доводи викладені у клопотанні, прийшов до такого висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з наданих прокурором ОСОБА_3 матеріалів, 03 січня 2024 року за протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) ним задокументовано повідомлення громадянина Опари ОСОБА_9 про те, що на початку грудня 2023 року через місцевих мешканців Ужгородського району він дізнався про особу на ім`я ОСОБА_10 , який допомагає особам призовного віку за грошову винагороду потрапляти за кордон поза пунктами пропуску. 18 грудня 2023 року особа на ім`я ОСОБА_10 у вечірній час організувала його доставку до околиці села Новоселиця Ужгородського району, де він передав йому 1 000 доларів США, після чого вони вирушили у напрямку кордону, де останній вказав напрямок руху до Словаччини, однак по дорозі він втратив орієнтир та зранку 19 грудня був затриманий військовослужбовцями Державної прикордонної служби України. При цьому ОСОБА_10 наголошував, що у разі невдалої спроби перетину кордону та його затримання він здійснить його повторне переправлення через кордон до Словаччини. На початку січня 2024 року ОСОБА_10 зателефонував йому та повідомив, що здійснить таке незаконне переправлення за грошову винагороду у розмірі 2 500 доларів США, однак через те, що вказана діяльність є незаконною, він вирішив звернутися до правоохоронних органів (а. к. 7-8, 6).

Також з даних матеріалів убачається, що за вказаним фактом того ж дня розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 від 13 січня 2024 року (а. к. 5).

Дванадцятого січня 2024 року о 19.31-19.51 год за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 12 січня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а. к. 9-13, 30-31).

З наявного у матеріалах клопотання протоколу огляду місця події від 12 січня 2024 року видно, що за добровільною згодою користувача ОСОБА_6 органом досудового розслідування було оглянуто транспортний засіб марки «Opel Zafira», р/н НОМЕР_2 , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , та який після огляду було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового тримання відділення поліції № 1 (а. к. 14, 15-18).

Окрім цього як видно з протоколу затримання ОСОБА_4 від 12 січня 2024 року, у такого було вилучено двадцять чотири банкноти номіналом по сто доларів США, які було упаковано до спецпакету НПУ № WAR1051662, та мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А04е», чорного кольору, який було упаковано до спецпакету НПУ №WAR1051663 (а. к. 9-13).

Вилучені грошові кошти, мобільний телефон, а також транспортний засіб із свідоцтвом про реєстрацію такого, постановою старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 про визнання предмету речовим доказом від 13 січня 2024 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000001.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України видно, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Прокурором доведено, що вилучене майно, має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000001 та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Поряд з цим слідчий суддя додатково враховує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

В ході розгляду клопотання не доведено та не встановлено обставин, які б давали слідчому судді підстави вважати, що на даний час необхідності у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з підстав збереження речових доказів немає, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

На думку слідчого судді, таке втручання органів досудового розслідування у права і свободи особи, є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

У той же час під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що власником транспортного засобу марки «Opel» моделі «Zafira», р/н НОМЕР_2 , чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_5 , є ОСОБА_8 , мешканка АДРЕСА_2 , що стверджується наявною у матеріалах клопотання копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. к. 32).

Власність є одним із найголовніших об`єктів кримінально-правової охорони. Її соціальне значення відображено у ст. 1 КК України, де зазначено найважливіші цінності, правова охорони яких становить завдання закону про кримінальну відповідальність.

Частиною 5 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Нормами частини 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Відтак слідчий суддя вважає обґрунтованим застосувати заборону розпорядження майном транспортним засобом марки «Opel» моделі «Zafira», р/н НОМЕР_2 , та свідоцтвом про реєстрацію такого, зважаючи на встановлені ризики знищення, приховування, псування майна, яке є речовим доказом, що у свою чергу не позбавляє власника ОСОБА_8 можливості користуватися таким.

Слідчий суддя звертає увагу, що накладення арешту на майно в частині розпорядження таким не є припиненням або позбавленням права власності на нього. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності, тобто не забороняє користування, не припиняє права власності на нього.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000001 від 03 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти 24 (двадцять чотири) банкноти номіналом по 100 (сто) доларів США, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А04е» ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Zafira», р/н НОМЕР_2 , чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_5 , що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , мешканці АДРЕСА_2 , а також Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , заборонивши розпоряджатися вказаним майном.

У задоволенні вимог решти клопотання відмовити.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1