УХВАЛА

Справа № 521/13901/23

Номер провадження:1-кп/521/1699/23

27 листопада 2023 м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

під час судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні №521/13901/23 відносно:

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у АР Крим, м. Сімферополь, Сакський район, м. Саки, с. Глінка, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час розгляду судом кримінального провадження, за обвинуваченням ОСОБА_4 від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченої строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як убачається з клопотання прокурора, у період з 24.02.2022 до 02.03.2022 більшу частину Херсонської області захоплено представниками Збройних Сил РФ, у зв`язку з чим відповідна частина території України, у тому числі населений пункт м. Херсон знаходилися під тимчасовою окупацією держави-агресора.

У березні 2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) представниками держави-агресора, з метою впровадження на тимчасово окупованій території України політики та законодавства Російської Федерації, створено окупаційний орган виконавчої влади - військово-цивільну адміністрацію Херсонської області.

До завдань окупаційного органу влади - ВЦА Херсонської області, відноситься встановлення влади окупаційних військ Російської Федерації на території населених пунктів Херсонської області; керування процесами створення та діяльності окупаційних органів влади; створення умов неможливості дії українських органів влади та законів на вказаній території; впровадження обігу грошової одиниці, використання системи оподаткування, реєстрації та діяльності суб`єктів господарської діяльності, органів влади та місцевого самоврядування, надання освітніх та медичних послуг, роботу правоохоронної та судової систем тощо за законами Російської Федерації; організація та проведення незаконного референдуму з питання приєднання частини тимчасово окупованої території Херсонської області до Російської Федерації.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, громадянка України ОСОБА_4 , будучи радикально налаштованою до діючої легітимної влади в Україні, перебуваючи у м. Херсоні, достовірно знаючи, що військовослужбовці РФ окупували м. Херсон та частину Херсонської області та продовжують окупаційну діяльність на території України, маючи досвід роботи начальника відділу управління персоналом та документального забезпечення в Басейновому управлінні водних ресурсів нижнього Дніпра (далі БУВР нижнього Дніпра), надала добровільну згоду на зайняття посади так званого «начальника отдела управления персоналом и документального обеспечения «Государственного унитарного предприятия «Бассейновое управление водных ресурсов Херсонской области».

Згідно підпункту 4 пункту 3 постанови Верховної Ради України «Про додаткові заходи щодо зміцнення обороноздатності та безпеки держави» від 06.05.2014 № 1238-VII, ухвалено рішення щодо забезпечення в повному обсязі потреб у водних ресурсах Херсонської області в зоні дії Північно-Кримського каналу.

З метою реалізації державної політики у сфері управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів, розвитку водного господарства затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року за №393 положення «Про Державне агентство водних ресурсів України».

Державне агентство водних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

У відповідності до наказу Державного агентства водних ресурсів № 272 від 25.03.2020 року затверджено положення про Басейнове Управління водних ресурсів нижнього Дніпра.

До сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізовує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів належить Басейнове управління водних ресурсів нижнього Дніпра (далі БУВР нижнього Дніпра).

02.09.2022 указом так званого «временно исполняющего обязанности главы военно-гражданской администрации Херсонской области С.В. Елисеева» № 50-у створено так зване «Государственное унитарное предприятие «Бассейновое управление водных ресурсов Херсонской области» та затверджено устав вказаного органу, директором якого призначено ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_4 діючи умисно, достовірно знаючи про вищевказані обставини, маючи досвід у сфері діловодства та управління персоналом, будучи позитивно налаштованою до дій держави-агресора, бажаючи реалізувати свої службові амбіції, з метою завдання шкоди національній безпеці України, у невстановлений слідством час, але не пізніше 05.09.2022 перебуваючи у м. Херсоні добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, так званого «начальника отдела управления персоналом и документального обеспечения «Государственного унитарного предприятия «Бассейновое управление водных ресурсов Херсонской области», на яку призначена директором так званого «Государственного унитарного предприятия «Бассейновое управление водных ресурсов Херсонской области» ОСОБА_7 .

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_4 на виконання вищезазначених функцій, здійснювала організацію формуванням штатного розпису вказаного управління, підготовку документів щодо працевлаштування співробітників па посади відповідно до штатного розпису «Государственного унитарного предприятия «Бассейновое управление водных ресурсов Херсонской области» із дотриманням вимог законодавства РФ.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному па тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 177 КІПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,

Строк дії запобіжного заходу, обраного ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2023 спливає 01.12.2023, тому прокурор вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України та перебуваючи на території м. Херсона підтримувала зв`язок із представниками РФ наявні ризики передбачені п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме:

- п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України - обвинувачена може переховуватись від суду, зокрема перед звільненням м. Херсона виїхала па окуповану державою - агресором територію. Також, у зв`язку із займаною посадою, ОСОБА_4 набула знайомств з численними представниками окупаційної влади, і таким чином має можливість безперешкодно прибути па ТОТ Херсонської області та АР Крим чи територію Російської Федерації та продовжувати там свою злочинну діяльність;

- п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто обвинуваченій відомо, де можуть знаходитись речі та документи, що підтверджують проходження нею роботи в незаконно створеному органі влади, який продовжує свою діяльність на тимчасово окупованій теріторії Херсонської області.

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_4 використовуючи безпосереднє знайомство зі свідками по даному провадженню, перебуваючи па свободі може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань.

- п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України - обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, спілкуючись з колишніми співробітниками, які евакуювались з окупаційною владою на тимчасово окуповану лівобережну частину Херсонської області та може передавати інформацію, яка використовуватиметься проти основ національної безпеки України.

Також, під час судового слідства досліджено документи, а саме: протоколи огляду від 27.03.2023 та від 07.04.2023, які підтверджують зайняття обвинуваченою ОСОБА_4 посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме: посади т.зв «начальника отдела управления персоналом и документального обеспечения «Государственного унитарного предприятия «Бассейновое управление водных ресурсов Херсонской области».

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_4 продовжує заперечувати свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, що на думку сторони обвинувачення свідчить про її стійку антисоціальну поведінку, а також про те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують подальше утримання обвинуваченої під вартою.

Серед обставин, які враховуються при продовженні запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України, суд, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зобов`язаний оціни ти в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, у разі визнання ОСОБА_4 винною у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення останній загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю па строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

За таких обставин прокурор вважає, що ризики, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, тому продовження обраного запобіжного заходу є обґрунтованим в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до рекомендацій, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 170/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Зазначена позиція була попередньо висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02.03.2022.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема ч.5 ст. 111-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленій ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, зокрема ч.5 ст. 111-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання і просив його задовольнити.

Захисники обвинуваченої, кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора, надали заперечення, вказавши, що ризики зазначені прокурором є необґрунтованими та недоведеними, обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, характеризується за місцем проживання позитивно, у неї наявні міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачена підтримала думку своїх захисників.

Розглянувши клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на останню обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Главою 18 КПК України.

Частина 1 ст. 177 КПК України закріплює, що метою застосування запобіжного заходу (будь-якого) є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Тобто ризики можливості вчинення обвинуваченою дій, на які послався прокурор у своєму клопотанні дійсно передбачені процесуальним законом як підстава для обрання запобіжного заходу.

Згідно положень п.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема ст. 111-1 ч.5 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Проте такий запобіжний захід може бути застосований судом виключно, якщо прокурор доведе в суді наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Як убачається з клопотання прокурора, останній вважає, що перебуваючи на свободі, обвинувачена ОСОБА_4 може вчиняти такі дії:

- переховуватись від суду

- може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,

- може здійснювати вплив на свідків,

- може вчинити інше кримінальне правопорушення;

Тобто прокурор вважає, що обвинувачена може вчинити дії, які передбачені п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вірогідність вчинення обвинуваченою таких дій, прокурор обґрунтовує наступним:

- перед звільненням м. Херсона ОСОБА_4 виїхала на окуповану державою - агресором територію. У зв`язку із займаною посадою, ОСОБА_4 набула знайомств з численними представниками окупаційної влади, і таким чином має можливість безперешкодно прибути на тимчасово окуповану теріторію Херсонської області та АР Крим чи територію Російської Федерації та продовжувати там свою злочинну діяльність;

- обвинуваченій відомо, де можуть знаходитись речі та документи, що підтверджують проходження нею роботи в незаконно створеному органі влади, який продовжує свою діяльність на тимчасово окупованій території Херсонської області.

- використовуючи безпосереднє знайомство зі свідками по даному провадженню, перебуваючи па свободі ОСОБА_4 може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань;

- спілкуючись з колишніми співробітниками, які евакуювались з окупаційною владою на тимчасово окуповану лівобережну частину Херсонської області, ОСОБА_4 може передавати інформацію, яка використовуватиметься проти основ національної безпеки України.

Аналізуючи доводи прокурора про існування зазначених ризиків, суд розглядає ці доводи у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження і приходить до наступного.

Так, прокурор у своєму клопотанні стверджує, що внаслідок перебування ОСОБА_4 на тимчасово-окупованій території, остання набула знайомств з численними представниками окупаційної влади, і таким чином має можливість безперешкодно прибути на тимчасово окуповану теріторію Херсонської області та АР Крим чи територію Російської Федерації та продовжувати там свою злочинну діяльність. Суд не може погодитись з такими твердженнями прокурора, оскільки в умовах посиленого контролю за державним кордоном України в умовах воєнного стану та на ділянках проведення бойових дій перехід на тимчасово окуповану теріторію Херсонської області та АР Крим чи територію Російської Федерації без будь-яких перешкод є практично неможливим. При цьому, суд звертає увагу, що будь-яких відомостей, які б могли бути чинником для висновків про можливість продовження обвинуваченою злочинної діяльності прокурором не надано.

Суд вважає, що з огляду на те, що всі докази вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення стороною обвинувачення зібрані, про що йдеться в обвинувальному акті і знаходяться в розпорядженні прокурора та органу досудового розслідування, будь-який незаконний доступ з боку ОСОБА_4 до речей і документів, які підтверджують проходження обвинуваченою роботи в незаконно створеному органі влади є занадто малоймовірним.

Прокурором не надано до суду жодних відомостей, які могли свідчити про спілкування обвинуваченої чи намагання такого спілкування зі свідками сторони захисту, чи вчинення нею будь-якого іншого впливу на свідків у кримінальному провадженні чи загрози їх життю та здоров`ю, тому суд вважає що це твердження прокурора носить суто гіпотетичний характер.

Також прокурором не представлено суду будь-яких відомостей про те, що обвинувачена підтримує зв`язок із колишніми співробітниками та передавала, передає чи намагається передати інформацію, яка може бути використовувана проти основ національної безпеки України.

Таким чином, аналізуючи клопотання прокурора на предмет достатності обґрунтування можливості вчинення обвинуваченою дій, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає, що прокурором у суді не доведено наявності жодного ризику вчинення обвинуваченою дій, на які він посилається та вважає, що твердження прокурора носять характер припущень, не заснованих на певних фактах чи обставинах, а тому суд вважає, що ці доводи прокурора не можуть бути підставою для задоволення його клопотання.

Крім того, суд не може погодитись з доводами прокурора про необхідність продовження застосування до обвинуваченої найбільш суворого запобіжного заходу у зв`язку із вибраною нею позицію захисту, при якій обвинувачена не визнає своє вини. Суд вважає, що такій підхід прокурора, який ставить залежність виду запобіжного заходу для обвинуваченої від обраного нею способу захисту, може свідчити про ознаки тортур, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. При цьому, суд вважає, що застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є лише засобом забезпечення кримінального провадження і обрання виду запобіжного заходу не може бути визначено як спосіб покарання особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом із цим, при розгляді клопотання прокурора, суд приймає до уваги пояснення обвинуваченої, які були надані як під час розгляду тотожних клопотань в попередніх судових засіданнях і які не були спростовані прокурором про те, що обвинувачена самостійно прийняла рішення залишити місце роботи і разом із своєю сім`єю, залишити тимчасово окуповану територію в зв`язку із небажанням підтримувати окупаційний режим, у встановленому законом порядку вона зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа, орендувала житло, де до затримання проживала із членами своєї сім`ї та за першою вимогою представників правоохоронного органу виїхала за їх викликом.

Суд також приймає до уваги, що обвинувачена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності та вважає, що прокурором не надано будь-яких відомостей, які б мали підставу для визнання негативною поведінки обвинуваченої та про відсутність соціальних зв`язків за місцем проживання.

Одночасно із цим, суд при розгляді питання про продовження тримання під вартою враховує, положення п.1 пп. 2 ст. 178 КПК України, та оцінює у сукупності всі обставини кримінального провадження, у тому числі і тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у випадку визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, тому суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд вважає необхідним покласти на обвинувачену процесуальні обов`язкі, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці (60 днів), тобто до 25.01.2024 включно, з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченій, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за поведінкою обвинуваченої покласти на відділення поліції №1 Подільського УП ГУНП в місті Києві.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захисникам, прокурору та направити начальнику відділення поліції №1 Подільського УП ГУНП в місті Києві і начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_8