ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/198/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/284/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - справи в порядку виконання судових рішень
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/284/23 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про звільнення його підзахисного від відбування покарання, призначеного за вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 за ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить ухвалу місцевого суду скасувати та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

Посилається на те, що з моменту вступу вироку в законну силу минуло більше 15 років, ОСОБА_6 не вчинив нового злочину, а його розшук згідно бази «Розшук МВС України» припинено, а тому вважає що у відповідності до вимог ст. ст. 49 КК України слід застосувати загальні строки давності визначені ч. 2 ст. 49 КК України, які є схожими з положеннями ст. 80 КК України та звільнити його підзахисного від відбування покарання за вироком суду .

На обгрунтування вказаних доводів наводить висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.02.2023 року (справа №735/1121/20).

Заслухавши суддю-доповідача, захисника засудженого, який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора та потерпілого, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як слідує з матеріалів провадження, вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалою судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2006 року вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року стосовно ОСОБА_6 залишено без змін, з чого він набрав законної сили та в суді касаційної інстанції не оскаржувався.

Однак, засуджений ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного згідно з вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року ухилявся.

Як вбачається з відповіді відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 7464/103/01-2023 від 22.05.2023 року засуджений ОСОБА_6 перебуває у міжнародному розшуку, що також підтверджується довідкою № 69-22052023/61003.

Окрім того, 18.10.2006 року щодо ОСОБА_6 заведено оперативно-розшукову справу та оголошено його в Державний розшук, в якому він перебуває по даний час.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника місцевий суд виходив з того, що стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Водночас згідно ч. ч. 3, 4 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Тобто, при ухиленні від відбування покарання строк давності не спливає протягом усього періоду ухилення, а його перебіг відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, що передбачено ч. 3 ст. 80 КК України. Крім цього, строк давності, який сплив до моменту ухилення засудженого від відбування покарання, не анулюється, а підлягає заліку і продовжує спливати з моменту з`явлення засудженого або його затримання.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання захисника засудженого на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.02.2023 року (справа №735/1121/20), з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Отже, цей вид звільнення від покарання застосовується у разі, якщо особа заперечує проти звільнення її від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

За таких обставин, суд продовжує провадження у справі у звичайному порядку, за наявних до того підстав засуджує особу за вчинений злочин, призначає їй покарання та водночас звільняє від нього.

У п. 58 постанови від 02.02.2023 року (справа №735/1121/20) Велика Палати Верховного Суду прийшла висновку, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину.

З системного аналізу ст. ст. 49 та 74 КК України, колегія суддів вважає, що у даному випадку під звільненням від покарання за давністю розуміються випадки звільнення від покарання, передбачені саме ч. 5 ст. 74 КК України, а не ст. 80 КК України, як про це стверджує захисник у судовому засіданні.

З огляду на те, що ОСОБА_6 продовжує ухилятися від виконання вироку суду та перебуває у державному та міжнародному розшуку, у зв`язку з чим перебіг строку давності виконання обвинувального вироку зупинено, колегія суддів погоджується з висновком, місцевого суду що підстави для звільнення його від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 слід відмовити, а ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді