ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/586/20 Номер провадження 11-кп/814/1950/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 лютого 2020 року за №0000066, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз -

24 травня 2022 року Київським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком і вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 травня 2022 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 30 березня 2023 року й відповідно до ст.72 КК України зараховано в цей строк час відбуття ОСОБА_8 покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 травня 2022 року з 15 квітня 2022 року до 29 березня 2023 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 20 лютого 2020 року приблизно о 06 годині, діючи повторно, шляхом відкриття незамкнених дверей проник у гаражне приміщення по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 інструменти на загальну суму 4 248 гривень 52 копійки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком і вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 травня 2022 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання безпідставно не врахував те, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 у порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року, через це розгляд за його апеляційною скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги захисника, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна повторно, поєднане з проникненням у приміщення, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи захисника про пом`якшення обвинуваченому покарання є необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його обставини, особу ОСОБА_8 , те, що він визнав вину на кінцевий стадії судового розгляду, не намагався компенсувати завдану ним шкоду потерпілому, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - рецидив злочинів.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений неодноразово судимий (20 разів), у тому числі за корисливі злочини, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий злочин проти власності (т.2 а.п.212-257), не працює, суспільно-корисною працею не займається, неодружений, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра, натомість знаходився на обліку в лікаря-нарколога (т.2 а.п.240).

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що не оспорюється стороною захисту.

Однак, доводи апеляційної скарги про наявність обставини, яка пом`якшує захід примусу обвинуваченого, у вигляді щирого каяття позбавлені підстав.

Так, щире каяття - це відверта негативна оцінка винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру.

Посткримінальна ж поведінка ОСОБА_8 виявилась у тому, що він під час провадження в суді першої інстанції не надав належний критичний осуд своїй протиправній поведінці, стверджував потерпілому, що він сам винен у тому, що в нього було викрадено майно, оскільки не зачинив гараж, протягом більшої частини судового розгляду не визнавав винуватість у вчиненому злочині. Вину ОСОБА_8 визнав формально на завершальному етапі судового розгляду з метою применшення кримінальної відповідальності під тиском беззаперечних доказів його винуватості після їх дослідження.

Тому, таке каяття обвинуваченого не є щирим і справжнім, а має формальний характер, що свідчить про відсутність цієї обставини, яка пом`якшує покарання.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з аргументами апелянта про наявність обставини, яка пом`якшує захід примусу ОСОБА_8 , у вигляді активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зокрема, під час проведеного з ним слідчого експерименту в ході досудового слідства (т.2 а.п.227-229), та враховує її, однак ця обставина, зважаючи на викладені вище дані в їх сукупності, не свідчить про несправедливість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок суворості та сама по собі не є мотивованою й достатньою підставою для його пом`якшення.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке знаходиться в межах санції ч.3 ст.185 КК України та не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4