Справа №721/191/23
Провадження 1-КП/721/33/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Путильський районний суд Чернівецької області

у складі головуючої судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила кримінальне провадження, внесене 03.02.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000064 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Алмазне Совєтського району АР Крим, українця, громадянина України, з середньою освітою, безробітного, неодруженого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

03.02.2023 близько 10 год. 00 хв.. під час введення на всій території України воєнного стану ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні палати №8 хірургічного відділення КНП «Путильська багатопрофільна лікарня» по вул. Українській, 38, смт. Путила Вижницького району Чернівецької області, де останній перебував на стаціонарному лікуванні, помітивши відсутність власника та сторонніх осіб, реалізуючи свій умисел, який виник раптово із врахуванням обстановки яка склалася, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій. шляхом вільного доступу, таємно для сторонніх осіб, викрав із поверхні приліжкової тумби для речей, що закріплена за хворим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належний останньому мобільний телефон марки «Astro А167 Black-Red», та із підвіконника вказаного приміщення зарядний пристрій до нього, які власник залишив у вказаних місцях, оскільки проходив в той час медичні процедури в лікувальному закладі. У подальшому ОСОБА_3 закінчивши того ж дня лікування у вказаному вище медичному закладі та оформивши відповідні документи на виписку, безперешкодно залишив місце вчинення злочину, виїхавши до постійного місця проживання в с. Шепіт Вижницького району Чернівецької області, розпорядившись викраденим па свій власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 816 грн. 30 коп.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що перебуваючи на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Путильська багатопрофільна лікарня» 03.02.2023 року близько 10 год, скориставшись відсутністю ОСОБА_5 , викрав його мобільний телефон та зарядний пристрій до нього. У скоєному щиро розкаявся, засуджує свою поведінку, обіцяє в майбутньому ніколи подібного не вчиняти.

Потерпілий в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Будь яких претензій у тому числі матеріальних до обвинуваченого ОСОБА_3 немає. Просив суд міру покарання обвинуваченому обрати не пов`язану із позбавленням волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з призначенням річного іспитового строку.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор, та потерпілий також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом установлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та щодо речових доказів, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, визнавав свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Також суд враховує як обставини, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 те, що він до вчинення даного злочину не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, неодружений, на диспансерних обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, а також відсутність з боку потерпілого будь яких претензій матеріального та морального характеру.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, його вид та суспільну небезпечність, наслідки вчинення злочину, зокрема, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, у суду наявні підстави для призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 5 років, але зі звільненням від його відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_3 підлягають покладенню обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також передбачені п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченої.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертизи, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «ASTRO» ІМЕІ: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із СІМ-картою з № НОМЕР_3 та зарядний пристрій до нього, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , повернути останньому.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ 19/126-23/1097-ТВ у сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 34 коп. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Путильський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1