ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5278/22
Провадження № 11кп/818/429/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 січня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року за ч.2 ст.307, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць,

якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про застосування ч.5 ст.72 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць. Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дня його фактичного затримання з 14 травня 2020 року.

Відповідно до копії розпорядження, вирок набрав законної сили 02 березня 2021 року.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_6 перебуває з 14 травня 2020 року.

17 серпня 2022 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із клопотанням про застосування ч.5 ст.72 КК України та зарахування судом строку попереднього ув`язнення з 12 березня 2017 року по 16 грудня 2017 року за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, як частину відбутого покарання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 січня 2023 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його клопотання про застосування ч.5 ст.72 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу місцевого суду скасувати, задовольнити його клопотання та зарахувати у строк відбування покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 рокуза правилами ст.71 КК України, покарання, відбуте за попереднім вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року (перебування під вартоюз 12 березня 2017 року по 16 грудня 2017 року, з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі), відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

При цьому засуджений звертає увагу, що ним до суду було надано клопотання щодо зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, однак судом при розгляді клопотання та ухвалення рішення було застосовано іншій закон, який не має відношення до його клопотання.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до матеріалів, наданих ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», встановлено, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць. Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дня його фактичного затримання з 14 травня 2020 року.

Відповідно до копії розпорядження, вирок набрав законної сили 02 березня 2021 року.

Початок строку покарання постановлено рахувати з дня затримання - з 14 травня 2020 року.

Згідно ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Посилання засудженого на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року, частина невідбутого покарання за яким була приєднана до покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року, є безпідставними виходячи з наступного.

Так, при призначенні покарання в порядку ч.1 ст.71 КК України не застосовується ч.5 ст.72 КК України, оскільки до покарання за новим вироком приєднується саме покарання (повністю або частково) за попереднім вироком, а не строк попереднього ув`язнення, якщо таке було застосоване до особи. Тобто визначальним при вирішенні цього питання є саме момент (дата) вчинення кримінального правопорушення, за яке особа фактично засуджується новим вироком і саме за яким утримувалася під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності правових підстав зарахування в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року, що відповідає вимогам ст.2 КПК України.

Щодо доводу засудженого про не зарахування йому у строк відбування покарання строку відбутого покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року, воноє безпідставним, оскільки у кримінальному провадженні за вироком від 20 грудня 2019 року запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався і покарання призначено із застосуванням ст.75 КК України. Крім того, при призначенні останньому остаточного покарання за правилами ст.71 КК України, було застосовано принцип часткового складання покарань та приєднано лише покарання у виді 1 місяця позбавлення волі за попереднім вироком, на який посилається апелянт.

Разом з тим, посилання засудженого на те, що судом при розгляді його клопотання та ухвалення рішення було застосовано іншій закон, який не має відношення до його клопотання не є слушним, оскільки, як вбачається з клопотання засудженого, він просив зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року та при цьому не зазначив відповідно до якої редакції цього закону. У зв`язку з чим суд, хоча і вийшов за межі поданого засудженим клопотання, однак вірно надав оцінку, виходячи із правової норми ст.71, ч.5 ст.72 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 січня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3