Дата документу 08.05.2023 Справа № 937/6238/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/6238/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/806/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 8 травня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, яка має середню освіту, не одружена, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 21 травня 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченої, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що має поручителів, які не були повідомлені Комунарським районним судом м. Запоріжжя про час та місце судового засідання, в якому вирішено питання про продовження строку її тримання під вартою.

Просить змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.

Позиції учасників судового провадження.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, обвинувачена та її захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Апеляційний суд зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства.

Так, у рішенні «Боротюк проти України» (п.62) Суд вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 вже досить тривалий час перебуває на розгляді суду, матеріали провадження до цього часу знаходяться на тимчасово окупованій території, що істотно впливає на оперативність розгляду справи та негативно відображається на правах обвинуваченої.

При цьому матеріали справи не містять обставин, які вказують на здійснення прокурором заходів, скерованих на відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження. Прокурор до апеляційної інстанції не з`явився, доказів протилежного не надав.

Вказана обставина суттєва впливає на розуміння перспективи судового розгляду.

Встановлено, що обвинувачена тримається під вартою протягом майже трьох років.

Суд першої інстанції визнав існування зазначених прокурором ризиків, виходячи із тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тимчасовою окупацією території, де проживає обвинувачена.

Між тим, не можна віднести до провини обвинуваченої перебування її місця проживання на тимчасово окупованій території, що не залежало від волі останньої, а тяжкість висунутого обвинувачення також само по собі не є єдиним визначальним елементом задля продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Слід зазначити, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а й ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. В даному кримінальному провадженні прокурором такі обставини не доведені.

При цьому, доводів, які б свідчили про те, що на даний час здійснюється судовий розгляд у даному кримінальному провадженні прокурор в своєму клопотанні не зазначив, посилаючись тільки на сплив строків застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .

Тривале знаходження обвинуваченої під вартою, за фактичної відсутності судового розгляду є неприпустимим. Здійснення судового розгляду в цьому кримінальному провадженні не відповідає його завданням, оскільки не є відповідним принципу розумності строків кримінального провадження.

Оскільки прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти встановленим у даній справі ризикам, колегія вважає, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою є невиправданим.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення у справі «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України»).

Право на свободу та особисту недоторканість може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та пропорційності, із забезпеченням балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених чинним законодавством, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини за вмотивованим рішенням суду.

Водночас ч. 4 ст. 28 КПК України визначає, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

За встановлених обставин відсутності у розпорядженні суду негативних характеризуючих обвинувачену даних, з урахуванням тривалого часу її перебування під вартою, колегія суддів вважає, що ступінь ризиків, встановлених судом, зменшився та є підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченої альтернативного запобіжного заходу.

При цьому апеляційний суд вважає за доцільне застосувати до раніше не судимої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на неї обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід є співмірним і доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та він зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не може визнати законною та обґрунтованою ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки вона ухвалена без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 199, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 21 травня 2023 року включно скасувати.

Постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання до 21 травня 2023 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_6 такі обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою, повідомити суд про власне місце проживання;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3)повідомляти суд про подальшу зміну місця свого проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4