КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2564/2023 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
ЄУН: 367/566/23 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000014, внесеного до ЄРДР 4 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 січня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дебальцеве, Донецької обл., громадянин України, офіційно не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- вироком Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2020 року за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі, із застосуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України, звільнений 21 січня 2021 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 3 січня 2023 року, близько 16.30 год., знаходячись у лісосмузі за адресою: Київська область Бучанський район місто Ірпінь, поблизу вулиця Олега Кошового, піднявши з землі згорток з полімерної клейкої стрічки синього кольору, в середині якого знаходився зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, та пересвідчившись, що речовина являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, для власного вживання, без мети збуту, поклав його у ліву зовнішню кишеню своєї куртки.

Таким чином, ОСОБА_6 шляхом привласнення знайденого, незаконного придбав та почав зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою у речовині становить 0,300 г, для власного вживання, без мети збуту.

Цим вироком вирішено питання судових витрат, речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначення покарання, а саме призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять) тисяч гривень.

Захисник вважає вирок таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Апелянт зазначає, що під час призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд врахував тяжкість та характер кримінального правопорушення, обставини скоєння злочину, данні про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має не зняту та не погашену судимість, не працює, не одружений, і, на думку суду, всі ці обставини свідчать про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

Разом з тим, на переконання захисника, під час призначення покарання суд не врахував, що обвинувачений активно сприяв органу досудового розслідування, а саме надав добровільно працівникам поліції психотропну речовину, надав добровільно показання. За таких даних, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, даних про особу обвинуваченого, могло бути призначене покарання у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 тисяч гривень.

Окрім того, захисник вказує, що у вироку суд першої інстанції зазначив, що таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Проте такий висновок, на переконання захисника, є необґрунтованим та є помилковим, оскільки обвинувачений повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв органу досудового розслідування щодо розкриття вказаного кримінального проступку, який йому було інкриміновано. Все це свідчить про те, що він усвідомив суспільну небезпечність своєї поведінки, а тому апелянт вважає, що більш дієвим заходом забезпечення спеціальної превенції та виправлення винного, на переконання захисника, є призначення покарання у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 тисяч гривень.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, додатково пояснивши, що обвинувачений пройшов курс лікування від наркотичної залежності, проте, розуміючи свою провину, не ставить питання про звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки вважає, що повинен понести покарання за вчинене; що обвинувачений неофіційно працює, може сплатити штраф, який поповнить бюджет країни, замість того, щоб перебувати на утриманні держави; зробив для себе певні висновки;

- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим,

- перевіривши матеріали кримінального провадження та додатково надані стороною захисту документи про дані, які стосуються особи обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні тазберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто, скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку у спрощеному порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником апеляційної скарги.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині суворості призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів погоджується з такими доводами, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

За змістом ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому виду й розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, скоєного останнім, яке відноситься до кримінальних проступків, те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, раніше судимий за кримінальне правопорушення проти власності, має незняту та непогашену судимість, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, про що свідчать: довідки лікарів, характеристика з місця проживання, вимога щодо судимості та його свідчення; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив злочинів.

З огляду на вищевикладені обставини, те, що обвинувачений визнав свою провину, щиро розкаявся, однак має не зняту та не погашену судимість, офіційно не працевлаштований, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 має бути призначене покарання у межах санкції статті у виді арешту.

Окрім того, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), зважаючи на соціальний статус обвинуваченого - не працює, не має міцних соціальних зв`язків, характеризується за місцем проживання посередньо, та наявність судимості за вчинення тяжкого злочину. Отже суд дійшов висновку, що особа, перебуваючи тривалий час під вартою, маючи непогашену судимість знов вчиняє кримінальне правопорушення, що трактується судом, як відсутність наміру ставати на шлях до виправлення.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд допустився суперечностей, вказавши, з одного боку, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, з іншого боку, - не працює, що не є тотожним. Окрім того, на думку колегії суддів, суд не обґрунтував неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, не вказав, чому менш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінальний проступок буде недостатній для виправлення особи та попередження вчиненню нею нових кримінальних проступків.

При цьому, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні № 13 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», має хронічне захворювання, працює неофіційно, готовий нести покарання.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 добровільно вказав на наявність у нього заборонених речовин, визнав свою винуватість, про що зазначено і в обвинувальному акті (ас. 4), що свідчить про активне сприяння розкриттю злочину.

Зважаючи на викладене, враховуючи позицію обвинуваченого, його щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину, що встановлено з матеріалів справи та є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченогота істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинуваченим вчинено кримінальний проступок, дані про його особу, а саме, те, що обвинувачений раніше судимий, відсутність даних, які б негативно його характеризували після відбуття попереднього покарання, те, що обвинувачений працює неофіційно, колегія суддів доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого виду основного покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КПК України, у виді штрафу .

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника - до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання змінити:

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання з арешту на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4