Справа № 932/1270/23
Провадження № 1-кс/932/583/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000003 від 01.02.2023 року, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в моє провадження як слідчого судді надійшло вищевказане клопотання, яке мотивоване тим, що сектором дізнання Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 01.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_5 зареєстровано право власності ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0646 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (помер запису про державну реєстрацію права власності 35943596).

Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у Державному реєстрі речових правна нерухоме майно, наказ Головного управління Держгеокаластру у Донецькій області від 02.03.2020 № 1155-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_6 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:0646) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, га копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому, відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами - номером та датою - наказом № 1155-СГ від 02.03.2020 року «Про відмову у паланні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_7 відмовлено у паданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів.

Тобто, зміст наказу № 1155-СГ від 02.03.2020 року, фактично прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0646.

Згідно з документами, наданими Головним управлінням Держгеокаластру у Донецькій області листом № 10-5-0.3-106/2-23 від 20.01.2023, ОСОБА_6 звертався до Управління із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом Головного управління Держгеокаластру у Донецькій області № 4918-Г від 02.10.2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», ОСОБА_8 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Проте, в подальшому, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно ОСОБА_6 щодо затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, а наказ № 1155-СГ від 02.03.2020 приймався щодо іншої особи.

Тобто, державою ніколи не приймалося рішення про відчуження земельної ділянки № :03:000:0646, а остання вибула з державної власності поза її волею.

Аналогічним чином на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області: № 4927 від 02.10.2019, № 4925 від 02.10.2019, № 4921 від 02.10.2019, № 4923 від 02.10.2019, №1 146 від 02.03.2020, № 4900 від 02.10.2019, № 4898 від 02.10.2019, № 4899 від 02.10.2019, № 4896 від 02.10.2019, № 4897 від 02.10.2019, № 5956 від 01.11.2019, № 5955 від 01.11.2019, № 1841 від 24.03.2020, № 1902 від 25.03.2020, № 1882 від 24.03.2020, № 1879 від 24.03.2020, № 880 від 24.03.2020, № 1881 від 24.03.2020, № 1884 від 24.03.2020, текст яких не відповідає тексту наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за аналогічними номерами від аналогічної дати було зареєстроване право власності на земельні ділянки за наступними кадастровими номерами:

:03:000;0648,

:03:000:0647,

:03:000:0651,

:03:000:0649,

:03:000:0650,

:03:000:0653,

:03:000:0652,

:03:000:0655,

:03:000:0666,

:03:000:0654,

:03:000:0656,

:03:000:0672,

:03:000:0667,

:03:000:0669,

:03:000:0670,

:03:000:0673,

:03:000:0674,

:03:000:0671,

:03:000:0675

на ім?я наступних осіб відповідно:

ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_2 );

ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 );

ОСОБА_11 (РНОКПП: НОМЕР_4 );

ОСОБА_12 (РНОКІП: НОМЕР_5 );

ОСОБА_13 (РНОКПП: НОМЕР_6 );

ОСОБА_14 (РНОКТІ: НОМЕР_7 );

ОСОБА_15 (РНОКПП: НОМЕР_8 );

ОСОБА_16 (РНОКПГ: НОМЕР_9 );

ОСОБА_17 (РНОКПП: НОМЕР_10 );

ОСОБА_18 (РНОКПП: НОМЕР_11 );

ОСОБА_19 (РНОКПП: НОМЕР_12 );

ОСОБА_20 (РНОКПП відсутній, особа не має коду у зв?язку з релігійними переконаннями, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_13 , виданий 27.07.1996 Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області);

ОСОБА_21 (РНОКПП: НОМЕР_14 );

ОСОБА_22 (РНОКПІТ: НОМЕР_15 );

ОСОБА_23 (РНОКП: НОМЕР_16 );

ОСОБА_24 (РНОКПП: НОМЕР_17 );

ОСОБА_25 (РНОКПП: НОМЕР_18 );

ОСОБА_26 (РНОКПП: НОМЕР_19 );

ОСОБА_27 (РНОКПП: НОМЕР_20 ), тобто державою ніколи не приймалося рішення про відчуження вищезазначених земельних ділянок, а, отже, вони вибули з державної власності поза її волею.

Таким чином є підстави вважати, що невстановлені особи шляхом надання до органів реєстрації завідомо підроблених документів та недостовірних відомостей, незаконно заволоділи земельними ділянками за наступними кадастровими номерами:

:03:000:0646,

:03:000:0647,

:03:000:0648,

:03:000:0649,

:03:000:0650,

:03:000:0651,

:03:000:0652,

:03:000:0655,

:03:000:0653,

:03:000:0654,

:03:000:0656,

:03:000:0666,

:03:000:0672,

:03:000:0667,

:03:000:0669,

:03:000:0670,

:03:000:0671,

:03:000:0673,

:03:000:0674,

:03:000:0675; площею по 2,00 га кожна для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів.

На думку сторони обвинувачення, вищевказані земельні ділянки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій, у зв`язку з чим дізнавачем винесено постанову про визнання вищевказаних ділянок речовими доказами.

Посилаючись на викладене, сторона обвинувачення просить накласти арешт на земельні ділянки з метою недопущення їх відчуження на користь інших осіб, та збереження речових доказів, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:000:0646, :03:000:0647, :03:000:0648, :03:000:0649, :03:000:0650, :03:000:0651, :03:000:0652, :03:000:0655, :03:000:0653, :03:000:0654, :03:000:0656, :03:000:0666, :03:000:0672, :03:000:0667, :03:000:0669, :03:000:0670, :03:000:0671, :03:000:0673, :03:000:0674, :03:000:0675 до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити та накласти арешт на визначені земельні ділянки, встановивши заборону володіння, розпорядження та користування.

Власники земельних ділянок до суду не з`явились, окрім представника власника гр. ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що правових підстав для накладення арешту на ці земельні ділянки немає, оскільки вони всі перебувають на тимчасово окупованій території, а доступ до Державного земельного кадастру припинений, тому переоформити ділянки ніхто не зможе. Просила відмовити у задоволенні клопотання повністю.

Вислухавши пояснення прокурора, представника власника майна, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із видів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (примусу).

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч. 1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Встановлено, що у провадженні СД Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 01.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.

Згідно фабули кримінального правопорушення, невстановлені особи підробили накази ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, унаслідок чого заволоділи земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства.

Зі змісту клопотання убачається, що правовою підставою для накладення арешту сторона обвинувачення зазначає запобігання спробам відчуження земельних ділянок та збереження їх як речового доказу, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що це майно є об`єктом кримінально протиправних дій. Також підставою накладення арешту вказана необхідність прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Так, дійсно завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Проте кримінальне провадження № 0000003 від 01.02.2023 розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, тобто складання чи видача працівником юридичної особи незалежно від форми власності, який не є службовою особою, складання чи видача приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних чи адміністративних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів, що складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, виготовлення підроблених офіційних печаток, штампів чи бланків з метою їх збуту або їх збут чи збут завідомо підроблених офіційних документів, у тому числі особистих документів особи.

Предметом кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України є, зазвичай, офіційний документ, посвідчення, печатки, штампи, бланки, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків.

Земельна ділянка як об`єкт права власності не може бути предметом кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, а відтак накладення на спірні земельні ділянки арешту, в межах кримінального провадження з кваліфікацією за ч. 2 ст. 358 КК України, є передчасним. Арешту підлягають офіційні документи, які були підроблені, з метою проведення експертних досліджень та збереження речових доказів. Можливість арешту такої кількості земельних ділянок потребує додаткової кваліфікації злочинного діяння за ст. 190 КК України та/або ст. 197-1 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

З`ясувати долю цих речових доказів також ускладнює те, що всі земельні ділянки перебувають на окупованій території в Донецькій області, тобто на території, де органи державної влади та місцевого самоврядування не здійснюють свої повноваження.

Спірні земельні ділянки дізнавачем не оглядались, технічна документація по ним не досліджувалась, в якості речових доказів вони не вилучались та не приєднувались до матеріалів кримінального провадження. Постанова про визнання речовими доказами винесена формально, оскільки факт підроблення документів мав місце у 2020 му році, тобто на той час ця територія не була окупована, і у органів досудового розслідування була можливість з`ясувати правовий режим земельних ділянок і долю цих речових доказів. Стороною обвинувачення не зазначено, що завадило виявити це проступок раніше та раніше звернутись із відповідним клопотанням.

На переконання слідчого судді арешт майна повинен бути реальним, тобто арешту підлягає конкретно визначено майне, яке містить індивідуальні ознаки. Таке майно має існувати в дійсності, бути вилученим, або перебувати у власності чи/користуванні фізичної або юридичної особи, держави. Положення КПК України щодо збереження речових доказів, як одного із завдань арешту майна, застосовується до майна, яке вилучено та приєднано до матеріалів кримінального провадження. В той же час майно, доля якого не відома, яке перебуває на окупованій території, або яке знищено, пошкоджено, приховано, чи перебуває у користуванні невстановлених збройних формувань або невизнаних органів влади, не може бути арештовано, оскільки це буде суперечити процесуальному інституту арешту майна.

Норми КПК України не передбачають накладення арешту на майно, до якого немає доступу, оскільки арешту майна зазвичай передує його вилучення, огляд та приєднання до матеріалів провадження.

Доводи клопотання та твердження прокурора, що арешт майна дозволить запобігти незаконному переоформленню та подальшому відчуженню цих земельних ділянок, спростовується тим, що всі земельні ділянки перебувають на окупованій території, а відтак будь-які органи, які уповноважені вирішувати питання щодо переоформлення земельних ділянок, внесення змін до Державного земельного кадастру, виготовлення технічної документації із землеустрою тощо, не здійснюють на цій території свої повноваження, тому подальше переоформлення та відчуження цих земельних ділянок є неможливим.

Зважаючи на викладене, приходжу до висновку, що накладення арешту буде мати формальний вигляд та не забезпечить реальне збереження речових доказів. В той же час, набуття згідно постанови прокурора процесуального статусу речового доказу, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст. 98 КПК України критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

Тож стороною обвинувачення не доведено необхідність накладення такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме, що це майно є речовим доказом, підлягає спеціальній конфіскації для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання в право власності на майно, оскільки кримінальне провадження розслідується у формі проступку, тобто суспільна небезпека даного кримінального правопорушення не відповідає ступеню можливого втручання в права та інтереси власників майна, є непропорційною між застосованими засобами та досягненням завдань кримінального провадження.

ЄСПЛ у своїх рішеннях послідовно констатує, що пункт 1 статті 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях. Хоча ЄСПЛ і наголошує, що ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент, таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи. Така свобода національних судів у сфері оцінки доказів, аргументації й мотивування судових рішень не повинна сприйматися як дозвіл для суду поводитися з доводами свавільно й на власний розсуд та без наведення відповідних мотивів визначати, чи заслуговує будь-який довід сторони конфлікту того, щоб бути окремо прокоментованим у судовому рішенні. Навпаки, така дискреція зобов`язує суд у кожній конкретній справі надзвичайно ретельно підходити до оцінки всіх без винятку доказів і доводів якраз для того, щоб визначити з них ті, що обов`язково потребують особливої уваги та наведення в рішенні відповідних аргументів "за" чи "проти" їх прийняття.

Положеннями частини третьої ст. 172 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Підсумовуючи викладене слід дійти висновку, що потреби досудового розслідування на даний час не виправдовують такого ступеня втручання в права і свободи особи, а встановлені в ході розгляду клопотання обставини свідчать про відсутність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, зокрема, й з тієї підстави, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку) не може бути визнано достатньою підставою для застосування арешту.

Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку про можливість відмови у задоволенні клопотання за необґрунтованістю те безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000003 від 01.02.2023 року, про арешт майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ