Номер провадження: 11-кп/813/1356/23
Справа № 495/4017/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою.

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою щодо: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Білгород-Дністровський, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів до 25.06.2023.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановлено обставини того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавленням волі, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків свідчать про існування ризику того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду. Крім того, та враховуючи те, що судовий розгляд триває, а потерпіла та свідків судом не допитано, існує ризик можливого незаконно впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені обставини унеможливлюють запобігання ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, що дають підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає постановлену ухвалу незаконною, оскільки ризики, на які посилається прокурор носять формальний характер і будь-якого підтвердження як з боку свідків, так і з боку потерпілих свого підтвердження не знайшли. Справа тривалий час перебуває на розгляді суду, але судом не вжито заходів щодо явки потерпілих, свідків та їх допиту в суді. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 на час вчинення злочинів був неповнолітнім, будь-яких скарг чи заяв від потерпілих та свідків щодо погроз з боку ОСОБА_8 ніколи не надходило.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавленням волі, обставини того, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, наявність ризиків того, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 , усвідомлюючи можливість застосування до нього безальтернативного покарання у виді позбавлення волі та бажаючи його уникнення, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, здійснити незаконний вплив на свідків, потерпілих, які ще не допитані судом в порядку ст.23 КПК України, з метою викривлення їх показань, адже йому відомі їх дані та місце проживання, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості»

Метою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховатися від суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_8 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку твердження захисника про те, що на сьогодні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження, не заслуговують на увагу.

Так, колегія суддів визнає непереконливими доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з огляду на характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі доведення його вини в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною вірогідність ухилення обвинуваченого від суду, а також незаконного впливу на потерпілих свідків, які ще не допитані в порядку ст.23 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи, а тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що жодного незаконного впливу, зокрема на потерпілих та свідків, обвинувачений не здійснював, оскільки як правильно зауважено судом, учасники кримінального провадження в порядку ст.23 КПК ще не допитані, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності в разі застосування менш суворого запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити незаконний вплив на учасників кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, є раніше судимою особою, звільнившись 07.03.2018 року з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, 18.05.2018 року його було затримано за вчинення нових злочинів, наразі в яких він обвинувачується, що ставить під сумнів наявності у нього міцних соціальних зв`язків та в свою чергу не може слугувати запорукою запобігання ризиків, визнаних судом доведеними, здатними забезпечити його належну процесуальну поведінку в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на обсяг висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі доведеності вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, їх характер та суспільну небезпечність, його негативну репутацію як раніше судимої особи, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не знаходить правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як про це ставить питання захисник під час апеляційного розгляду.

Між тим, колегія суддів знаходить слушними доводи захисника щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений ОСОБА_8 постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України, та приписи ст.28, 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що обвинувачений утримується під вартою тривалий час, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2023року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 25.06.2023 - залишити без зміни.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4