ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2673/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/880/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 червня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000454 від 16 березня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000454 від 16.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що старший оперуповноважений 1 сектору 5 управління ДВКР СБ України ОСОБА_7 , використовуючи владні повноваження, налагодив механізм отримання неправомірної вигоди з військовослужбовців ЗСУ, які мають бажання служити поза зоною проведення активних бойових дій.

19.06.2023 року у період часу з 07 год. 20 хв. до 10 год. 00 хв. старшим слідчим 2 СВ ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 № 642/2673/23, проведено обшук квартири АДРЕСА_1 .

У ході обшуку виявлено та вилучено: лист начальника ВОДТ УСБУ в Харківській області, реєстр. № 70/26-5587дск від 29.05.2023 на 1 арк.; - лист начальника відділу ОДТ УСБУ в Харківській області, реєстр. № 70/26-6078дск від 09.06.2023 на 1 арк.; - рапорт старшого о/у 4 сектору 1 відділу 5 управління ДВКР СБ України ОСОБА_7 , реєстр. № 17/5/1-159дск від 19.01.2023 на 2 арк.; - предмети, схожі на набої калібру 5,45 мм, 120 штук в картонній коробці з написом: «5,45 ППБС гс 120 шт.» в заводському пакуванні; - картонну коробку, в якій знаходяться предмети, схожі на набої калібру 9 мм, в кількості 16 штук з маркуванням «270 97»; - картонну коробку, в якій знаходяться предмети, схожі на набої калібру 9 мм, в кількості 6 штук: чотири набої з маркуванням «270 97», один набой з маркуванням «270 94», один набой з маркуванням «270 95»; - купюру номіналом 100 (сто) доларів США LF80774515J; - ноутбук Apple A1278, s/n: C1MJWDZPDTY3 із зарядним пристроєм.

19.06.2023 року прокурор подав до суду клопотання про арешт майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку 19.06.2023 року.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчої судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 червня 2023 року клопотання про арешт майна задоволено частково.

Суд вирішив:

Накласти арешт Накласти арешт на майно, вилучене 19.06.2023 в ході обшуку квартири АДРЕСА_1 , а саме: - лист начальника ВОДТ УСБУ в Харківській області, реєстр. № 70/26-5587дск від 29.05.2023 на 1 арк.; - лист начальника відділу ОДТ УСБУ в Харківській області, реєстр. № 70/26-6078дск від 09.06.2023 на 1 арк.; - рапорт старшого о/у 4 сектору 1 відділу 5 управління ДВКР СБ України ОСОБА_7 , реєстр. № 17/5/1-159дск від 19.01.2023 на 2 арк.; - предмети, схожі на набої калібру 5,45 мм, 120 штук в картонній коробці з написом: «5,45 ППБС гс 120 шт.» в заводському пакуванні; - картонну коробку, в якій знаходяться предмети, схожі на набої калібру 9 мм, в кількості 16 штук з маркуванням «270 97»;- картонну коробку, в якій знаходяться предмети, схожі на набої калібру 9 мм, в кількості 6 штук: чотири набої з маркуванням «270 97», один набой з маркуванням «270 94», один набой з маркуванням «270 95»; - купюру номіналом 100 (сто) доларів США LF80774515J; - ноутбук Apple A1278, s/n: C1MJWDZPDTY3 із зарядним пристроєм, шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження, оскільки вказані речі мають суттєве значення у кримінальному провадженні, як речові докази.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на ноутбук Apple A1278, s/n: C1MJWDZPDTY3 із зарядним пристроємта відмовити в цій частині у задоволенні клопотання про арешт майна та повернути майно власнику.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що ноутбук Apple A1278 із зарядним пристроєм належить іншій особі ОСОБА_10 , яка є дівчиною ОСОБА_7 та яка тривалий час перебуває за кордоном у зв`язку з бойовими діями на території України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна на підтриманні вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегією суддів перевіряється ухвала слідчого судді лише щодо обґрунтованості арешту ноутбуку Apple A1278, s/n: C1MJWDZPDTY3 із зарядним пристроєм. В іншій частині ухвала слідчого судді не переглядається.

З матеріалів провадження вбачається, що другим СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000454 від 16.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23.05.2023 року надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на праві приватної власності належить громадянці Німеччини Рувінській Ніні, та в якій фактично проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та вилучення предмету неправомірної вигоди, а саме грошових коштів, що отримані злочинним шляхом, електронних носіїв інформації, в тому числі комп`ютерної техніки, засобів мобільного зв`язку (в тому числі мобільних терміналів), за допомогою яких вказані вище особи спілкуються між собою, та в яких міститься інформація, яка має значення для кримінального провадження та може бути використана як докази.

19.06.2023 року у період часу з 07 год. 20 хв. до 10 год. 00 хв. старшим слідчим 2 СВ ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 року № 642/2673/23, проведено обшук квартири АДРЕСА_1 .

У ході обшуку виявлено та вилучено в тому числі ноутбук Apple A1278, s/n: C1MJWDZPDTY3 із зарядним пристроєм.

Постановою слідчого Другого СВ (з дислокацієй у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від 19.6.2023 року вилучене майно та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення п.1 ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна (ноутбук) ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що вилучений ноутбук належить іншій особі ОСОБА_11 , оскільки арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Сам факт володіння цим майном та знаходження його за місцем проживання ОСОБА_7 на момент обшуку, апелянтом не оскаржується, а тому існують обгрунтовані підозри щодо користування останнім зазначеним комп`ютерним пристроєм. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає в даному випадку встановлення лише права власності, а достатнім є наявність лише одного факту володіння та можливого користування.

Так, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23.05.2023 року надавався дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення злочину в тому числі на вилучення комп`ютерної техніки.

Тобто вилучений ноутбукможе мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам власника майна та у відповідності до вимог ст.ст.132,170 - 173 КПК України, наклав арешт на ноутбук з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, постановою слідчого ноутбук був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Також, апелянтом не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів про те, що ноутбук Apple A1278, s/n: C1MJWDZPDTY3 із зарядним пристроємналежить саме ОСОБА_11 .

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім того, системний аналіз статей 170, 171 КПК України вказує на те, що арешт на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується до тимчасово вилученого майна та майна, яке виявлено слідчим або прокурором іншими заходами, ніж проведення обшуку.

Стосовно майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к, провадження № 51-4881км19, що згідно ч.5 ст.171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна слідчим подається клопотання про його арешт або таке - повертається особі, в якої було вилучено. Щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, то накладення на них арешту КПК України не передбачає.

Також, з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні вносити клопотання в порядку і строки, встановлені ч.5 ст.171 КПК, а стосовно майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч.5 ст.171 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що, оскільки, для законного утримання майна, вилученого внаслідок проведення обшуку за переліком, зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук та обмеження прав власності немає потреби звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно, оскільки доля речових доказів вирішується на підставі вимог статті 100 КПК України. За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину з урахуванням його специфіки, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 червня 2023року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4