Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/1689/23
номер провадження 1-кс/695/566/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду

Черкаської області Ватажок- ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

третьої особи, щодо майна, якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 ,

представника третьої особи, щодо майна, якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 08.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 07.05.2023 до ВПД № 2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що 07.05.2023 близько 13 години на прибережній території Сулинського природного заказника, який розташований в адміністративних межах с. Клищинці Золотоніського району Черкаської області ОСОБА_4 , у мотоциклі якого знаходилась свіжовиловлена риба та знаряддя лову риболовецькі месинові сітки.

За даним фактом 08.05.2023 розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

На місце пригоди була відразу направлена слідчо-оперативна група з метою невідкладного фіксування місця вчинення кримінального правопорушення та вилучення речових доказів.

07 травня 2023 року проведено огляд місця події на прибережній території Сулинського природного заказника в адміністративних межах с. Клищинці Золотоніського району Черкаської області, у ході якого було виявлено та вилучено: три риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 метрів кожна, розміром вічка 38/38 мм, кожна, дві риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 м кожна, розміром вічка 32/32 мм, кожна, мотоцикл марки «Днепр-16», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 з боковим причепом, гумові чоботи та свіжовиловлену рибу виду: плітка 74 шт., синець 206 шт., плоскирка 146 шт., окунь 4 шт., карась 23 шт., лящ 3 шт., щука 1 шт., сазан 2 шт., в`язь 2 шт., товстолоб 1 шт.

Оскільки вилучена риба піддається швидкому псуванню, 07.05.2023 вилучену рибу передано на відповідальне зберігання ТОВ «Рибколгосп».

Три риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 метрів кожна, розміром вічка 38/38 мм, кожна, дві риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 м кожна, розміром вічка 32/32 мм, кожна, мотоцикл марки «Днепр-16», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 з боковим причепом, гумові чоботи вилучено до ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області.

Посилаючись на те, що вилучені в ході огляду місця події у зазначеному кримінальному провадженні мотоцикл, гумові чоботи та риболовецькі сітки використано як засіб вчинення кримінального правопорушення, а вилучена риба набута в результаті вчинення кримінального проступку, накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення кримінального провадження, тому прокурор звернувся до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор на задоволенні клопотання наполягала, пояснивши також, що уперше з даним клопотанням звернулась з пропуском процесуального строку 08.05.2023 через велике навантаження, та удруге з даним клопотанням звернулась 16.05.2023, оскільки ухвалою слідчого судді дане клопотання повернуто прокурору для усунення недоліків з наданням відповідного строку.

Законний володілець мотоцикла марки «Днепр-16», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 з боковим причепом, та гумових чобіт ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд повернути дане клопотання прокурору через пропуск прокурором строку на звернення до слідчого судді з даним клопотанням, заперечуючи проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши клопотання, вивчивши додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, в ч. 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Нормами чинного КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

У відповідності до вимог ст. 171 КПК України, звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий, прокурор має обґрунтувати свої вимог щодо наявності підстав для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Не доведення вказаних обставин, згідно з положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо підстав вважати, що вилучені 07.05.2023 під час огляду місця події на прибережній смузі Сулинської затоки Кременчуцького водосховища, в адміністративних межах с. Клищинці Золотоніського району Черкаської області три риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 метрів кожна, розміром вічка 38/38 мм, кожна, дві риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 м кожна, розміром вічка 32/32 мм, кожна, а також свiжовиловлена риба виду: плітка 74 шт., синець 206 шт., плоскирка 146 шт., окунь 4 шт., карась 23 шт., лящ 3 шт., щука 1 шт., сазан 2 шт., в`язь 2 шт., товстолоб 1 шт. є доказами в кримінальному провадженні в рамках досудового розслідування кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вище зазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, що вказує на його відповідність ст. 98 КПК України в цій частині.

Вирішуючи клопотання прокурора в частині накладення арешту на мотоцикл марки «Днепр-16», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 та гумових чобіт, слідчий суддя зауважує про таке.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Клопотання прокурора в частині накладення арешту на мотоцикл марки «Днепр-16», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 та гумових чобіт не містить об`єктивних даних, які б вказували на те, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме незаконного вилову риби, прокурором не вказано мету такого заходу забезпечення кримінального провадження, не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відтак, в задоволенні даної частини клопотання належить відмовити.

Таким чином, на підставі викладеного вище, слідчий суддя проходить до висновку, що клопотання є таким, що підлягає до задоволення частково.

Щодо доводів законного володільця мотоцикла марки «Днепр-16», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 з боковим причепом, та гумових чобіт ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про порушення стороною обвинувачення встановленого КПК України строку для звернення із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, що є підставою для повернення даного клопотання, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України (частина 1 статті 173 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК); (4) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 КПК); (5) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК); (6) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (7) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (частина 2 статті 173 КПК).

Таким чином, такої підстави для відмови в арешті або повернення клопотання про арешт майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК України не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

Отже, сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає завданням кримінального провадження. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, не позбавляє таке майно доказової (у разі його арешту як речового доказу) чи забезпечувальної «сили» (при забезпеченні цивільного позову чи можливої конфіскації) в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Слідчий суддя також зазначає, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 263/15845/2019.

Тобто, з одного боку порушення передбаченого частиною 5 статті 171 КПК України строку, є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення майна (стаття 169 КПК України «Припинення тимчасового вилучення майна»), встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, а з іншого не є підставою для відмови в арешті майна.

Разом з цим, правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними, з різними цілями та правовими наслідками. Вони стосуються різних аспектів процесу доказування.

Правове значення встановленого законодавцем строку, визначеного як «протягом 48 годин після вилучення майна» (абзац 2 частини 5 статті 171 КПК України) для звернення із клопотанням про арешт майна полягає в тому, що: (1) законодавцем презюмується достатність цього часу для сторони обвинувачення, щоб визначитись чи належить майно підозрюваному і чи наявні достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна та підготувати відповідне мотивоване клопотання з одного боку та (2) встановити такий нетривалий проміжок часу втручання у право власності особи (тимчасове позбавлення її правомочностей володіння та користування) в інтересах кримінального провадження, протягом якого можливе утримання майна особи в силу закону, без вмотивованого рішення суду, для вирішення його подальшої долі слідчим, прокурором (у разі бездіяльності, нереалізації обов`язку звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про арешт такого майна) або слідчим суддею, судом з урахуванням належності, вагомості такого майна (речей) для досягнення завдань кримінального провадження.

Таким чином, положення частини 5 статті 171 КПК України у взаємозв`язку із положеннями частини 1 статті 169 КПК України визначають лише тривалість законного перебування (утримання) чужого майна (вилученого в результаті обшуку) в розпорядженні сторони обвинувачення (слідчого, прокурора). Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, необхідного для негайного повернення), утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є втручанням в право власності особи, якій належить це майно, без законних на те підстав.

Водночас, вказані порушення речових прав не можуть перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Адже головним призначенням кримінального провадження як процесуального зводу норм є ефективна реалізація матеріально-правових норм кримінального права. А Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (стаття 1 КК України).

Таким чином, норми КПК України щодо правового режиму, тривалості, припинення тимчасового вилучення майна функціонально призначені перш за все для вирішення цивільно-правових аспектів такого тимчасового вилучення та встановлення обов`язку щодо негайного повернення майна законному його володільцю у разі пасивності, незацікавленості сторони обвинувачення у його використанні для вирішення завдань кримінального провадження.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, про які йдеться лежать в площині матеріально-правової юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або у разі втрати чи знищення речового доказу (частина 4 статті 100 КПК України), дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав) тощо.

Крім цього, вирішення слідчим суддею, судом питання про арешт майна, яке було правомірно тимчасово вилучене, при порушенні строку звернення слідчим, прокурором із клопотанням про арешт, відбувається в період часу, коли режим тимчасового вилучення припинився (пункт 3 частини 1 статті 169 КПК України).

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи системний аналіз наведених норм вбачається, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення для досягнення завдань кримінального провадження, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Усі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Згідно з Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом МВС України, Генеральної Прокуратури України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України, ДСА України від 27.08.2010 року, обов`язок по визначенню місця зберігання арештованого майна покладається на слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Керуючись ст. 132, 167, 170-173, 309, 370, 372, 375 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на три риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 метрів кожна, розміром вічка 38/38 мм, кожна, дві риболовецькі месинові сітки, довжиною близько по 80 м кожна, розміром вічка 32/32 мм, кожна, які було вилучено в ході огляду місця події 07.05.2023 на прибережній смузі Сулинської затоки Кременчуцького водосховища, в адміністративних межах с. Клищинці Золотоніського району Черкаської області.

Накласти арешт на рибу виду: плітка 74 шт., синець 206 шт., плоскирка 146 шт., окунь 4 шт., карась 23 шт., лящ 3 шт., щука 1 шт., сазан 2 шт., в`язь 2 шт., товстолоб 1 шт., вилучену в ході огляду місця події 07.05.2023 на прибережній смузі Сулинської затоки Кременчуцького водосховища, в адміністративних межах с. Клищинці Золотоніського району Черкаської області, та дозволити її реалізацію.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 05 хв 12.06.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_6