Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6673/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000004 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Субино, Коростенського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, не депутата, не інваліда, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.04.2014 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнити з іспитовим строком на 1 рік;

-07.12.2015 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, 75, 76 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ст. 75 КК України звільнити з іспитовим строком на 3 роки;

-03.02.2016 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ст. 75 КК України звільнити з іспитовим строком на 3 роки;

-01.08.2017 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

-19.12.2018 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 360, 70 ч. 1, 71 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11.04.2019 зараховано в строк попереднього ув`язнення з 09.12.2017 по 11.04.2019 згідно ст. 72 ч. 5 КК України 1 рік 4 місяці 2 дні, звільнений по відбуттю строку покарання 18.08.2020;

-09.12.2020 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 395 КК України 1 місяць арешту, звільнений по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.357 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок суду у наведеній частині необґрунтованим, таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Зазначає, що призначаючи йому покарання судом першої інстанції не в достатній мірі було враховано обставини, що пом`якшують його покарання : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та те, що він є особою молодого віку. Також не враховано дані про його особу, зокрема те, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.02.2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч. 1 ст. 187, ч.1 ст.357 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 187 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено обчислювати з дня його взяття під варту - 29.11.2021 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1340, 28 гривень витрат на проведення товарознавчої експертизи.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 01.01.2021 року близько 21:20 години, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 , повалив на землю потерпілого ОСОБА_8 , після чого відкрито викрав у потерпілого рюкзак вартістю 300 грн., в якому знаходились ноутбук чорного кольору марки «ASUS» модель Х550 CL вартістю 900 грн., ігрова миш вартістю 180 грн., коврик для миші вартістю 30грн., зарядний пристрій для ноутбука вартістю 200 грн., зарядний пристрій до телефону вартістю 60 грн., парасолька фіолетового кольору вартістю 100 грн., вай-фай модем білого кольору вартістю 250 грн., та з кишені куртки мобільний телефон Хіаоmі Мі 8 Lite чорного кольору вартістю 2873,33 грн., гаманець вартістю 150 грн., в якому знаходився паспорт виданий на ім`я ОСОБА_8 , три банківські картки: одна «Монобанку», та дві «Приват Банку», студентський квиток ДНЗ НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_8 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5043,33 грн. та з місця події зник.

20.03.2021 року близько 20 год., ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, взявши із собою сокиру прийшов до домоволодіння, де проживає потерпіла ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , та почав вимагати у останньої її банківську картку AT «Ощадбанк» під час чого наніс потерпілій один удар сокирою по пальцю лівої руки та один удар обухом сокири в область голови потерпілої, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: рани в правій тім`яній ділянці, рани по тильній поверхні основної та середньої фаланги третього пальця лівої кисті, поверхневої рани по тильній поверхні основної фаланги третього пальця лівої кисті, синця по верхньо-зовнішньому квадранту правої молочної залози, які згідно висновків судово-медичного експерта № 77 та № 81 від 21.03.2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом потерпілої, ОСОБА_7 , заволодів банківською платіжною карткою AT «Ощадбанк» типу Master Card Debit World Pay Pass із рахунковим номером НОМЕР_2 відкритої на ім`я ОСОБА_10 , та мобільним телефоном марки «Nokia», моделі «101», червоного кольору, вартість якого станом на 20.03.2021 року становить 149,70 грн., який належить потерпілій, чим заподіяв останній матеріального збитку на вказану суму та з викраденим з місця події зник.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що послуг адвоката не потребує, свої інтереси буде захищати самостійно.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186, ч.1 ст.187, ч.1 ст. 357 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами та кримінальним проступком (ч.1 ст.357 КК України), дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та молодий вік.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнав рецидив злочину.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та батьків похилого віку, які потребують стороннього догляду.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства не можливе та призначив останньому покарання у виді обмеження та позбавлення волі наближене до мінімального розміру в межах санкцій ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував дані про його особу, зокрема те, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарг обвинуваченого про можливість застосування відносно нього положень ст.69 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. Посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не враховано належним чином пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є однією обставиною, що пом`якшує покарання, і вказана обставина була врахована судом першої інстанції. Молодий вік обвинуваченого, відноситься до даних, які характеризують його особу та, на думку колегії суддів, не є підставою для застосування до обвинуваченого вимог ч.1 ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкціями інкримінованих йому статей (частин статей).

Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та будучи засудженим за вчинення умисних злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі знову вчинив аналогічні злочини, що свідчить, про те, що він належних висновків не зробив та вперто не бажає ставати на шлях виправлення.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Проте, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такий оцінці принципового характеру.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.1 ст. 70 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: