Справа № 545/3264/20
Провадження № 1-кп/545/20/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в залі суду кримінальне провадження за звинуваченням : гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безручки Полтавського району та області, громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючого, на обліку на біржі праці не перебуває, не інваліда, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

зі слів інших кримінальних проваджень, тяжких хвороб, скарг на стан здоров`я на даний час не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2, 190 ч. 4 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений гр. ОСОБА_8 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що :

1. 20 лютого 2013 близько о 12-00 год. обвинувачений, перебуваючи у АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу» ( електронна система онлайн-платежів, Інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також, пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами на суму 50 000 грн., отримавши їх під розписку у потерпілого, без наміру їх повертати у подальшому. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд.

2. В квітні 2013 обвинувачений, перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 10 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

3. Обвинувачений, продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_9 , у червні 2013, перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, заволодів грошовими коштами на суму 10 000 доларів США, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 10 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

4. Обвинувачений, продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_9 , у серпні 2013 року перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, заволодів грошовими коштами на суму 10 000 доларів США, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 10 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

5. Обвинувачений, продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_9 , у вересні 2013 року перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_9 у сумі 5 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

6. Обвинувачений, продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого, у жовтні 2013 року перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 15 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, упродовж квітня-жовтня 2013 року обвинувачений заволодів грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_9 на загальну суму 50 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 399 500 грн., тобто завдав потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, яка в 696 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

7. Обвинувачений у червні 2013 року ( точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим ), перебуваючи неподалік ресторану «Полтава», по вул. Пушкіна, 1Г, в с. Копили Полтавського району Полтавської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу» ( електронна система онлайн-платежів, інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілої гр. ОСОБА_10 в сумі 8 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 63 920 грн., отримавши їх під розписку, без наміру їх повертати. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріального збитку на вказану вище суму, яка більш, ніж в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум громадян, та є значною шкодою.

8. Обвинувачений у лютому 2014 ( точної дати та місця вчинення правопорушення в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим ), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmoney» ( електронна система онлайн-платежів, інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою потерпілої гр. ОСОБА_10 отримав від останньої персональну інформацію по картковому рахунку № НОМЕР_1 відкритого у AT «Приватбанк», з якого в подальшому шляхом використання мережі Інтернет використовуючи агрегатор платіжних методів для інтернет-бізнесу Групи FinTech компаній Interkassa, в період з 25.02.2014 по 08.03.2014 здійснив ряд переказів з вказаного карткового рахунку на електронний гаманець № НОМЕР_2 відкритий у Wallet One - міжнародна платіжна система, що працює у всіх сегментах ринку електронних платежів, чим заволодів грошовими коштами на загальну суму 1 864,77 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 20 522,50 грн., без наміру їх повертати потерпілій. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд.

9. Обвинувачений 29.07.2014 в м. Полтава ( точного місця вчинення правопорушення в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим ), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_11 і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи повторно, зловживаючи довірою потерпілого, попередньо представившись фахівцем в сфері IT-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmoney» ( електронна система онлайн-платежів, інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 500 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 5 502,7 гривень, без наміру їх повертати. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд.

10. Обвинувачений 08.12.2015 в денний час доби ( точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим ), перебуваючи в АДРЕСА_1 , зловживаючи довірою свого знайомого - потерпілого гр. ОСОБА_12 , під виглядом взяття у тимчасове користування майно, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, згідно усної домовленості, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, заволодів належним потерпілому ноутбуком «ASUS К56СВ ( К56СВ-ХХ035Н )» с/н : D5NOCV65038421D, бувшим у використанні, вартістю відповідно до висновку експерта від 27.11.2018 № 4426 - 5 044,80 грн. Вказаним ноутбуком розпорядився на власний розсуд, заклавши 08.12.2015 до ломбарду. Отримані від реалізації майна гроші, витратив на власні потреби.

Дії обвинуваченого по 1 епізоду органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 190 ч. 1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ).

Дії обвинуваченого по : 7, 8, 9, 10 епізодам органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 190 ч. 2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ), вчинене повторно, а по 7 епізоду і за кваліфікуючою ознакою - завдання значної шкоди потерпілому.

Дії обвинуваченого по : 2, 3, 4, 5, 6 епізодам органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 190 ч. 4 КК України, як заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ), вчинене повторно та у особливо великих розмірах.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину по пред`явленому обсягу обвинувачення визнав частково, лише по епізоду заволодіння майном потерпілого гр. ОСОБА_12 , а решту не визнав, пояснивши, що з гр. ОСОБА_13 познайомився у 2012 році, коли останній працював у Полтавському райвідділі по економічній безпеці і в останнього перебувала в провадженні кримінальна справа стосовно нього. Гр. ОСОБА_14 , користуючись своїм становищем, запропонував йому спільний бізнес по електронним переказам, з залученням сторонньої особи для оформлення бізнесу ( ним став гр. ОСОБА_15 , чоловік його сестри ), а також запропонував спонсора для вливання грошей ( ним став гр. ОСОБА_16 ). Він особисто займався «Webmoney» з 2008 року і мав посаду реєстратора - найвищу посаду у «Webmoney», заробляв непогано, їздив у москву рф, учився, отримував сертифікати.

Він погодився, справу щодо нього закрили, та вони почали працювати на початку 2013 року, він робив усю роботу : розробляв сайти, реєстрував гаманці, проводив транзакції, «Webmoney» крутилися - гроші обмінювали за %, зі 100 грн. вони отримували 2,4-3 грн. Суть бізнесу це різні платіжні системи на обмін грошей ( переведення ). З 1 000 грн. мали 24 грн. чистого прибутку. Спільну діяльність ніяк не реєстрували. Стіл в офіс купили з доходів, другий стіл купила його мама і два стільці на загальну суму 400 грн. Комп`ютер був один його, другий - гр. ОСОБА_12 , сейф привіз гр. ОСОБА_17 . Телефонний номер на-147 був робочим номером, купленим ним і яким користувались усі. Гр. ОСОБА_18 оплачував оренду, комуналку, інтернет.

Прибутку не було, тому і не подавав звіти та не платив податки. Всі доходи забирав з офісу гр. ОСОБА_18 , він вклав десь 64 000 грн. Найбільша сума, яку забрав гр. ОСОБА_9 з офісу це 12 000 грн.

Гр. ОСОБА_14 нічого не вкладав, а гр. ОСОБА_19 він не знає взагалі. Розписку на 8 000 дол. США писав гр. ОСОБА_20 у нього вдома під його тиском. Розписку гр. ОСОБА_21 взагалі не пам`ятає, останньому нічого не писав. 2 000 дол. США разом гр. ОСОБА_13 клали на рахунок гр. ОСОБА_22 у банку. Далі останні самі грали на ці гроші.

13.06.2013 Мінфін України призупинив діяльність «Webmoney» в Україні.

Гр. ОСОБА_14 наполягав, що дзвони, пиши, вимагай, розблоковуй. Він це й робив - звонив і писав на тех.підтримку «Webmoney». Гроші були на гаманці гр. ОСОБА_23 , який помер і він не зміг більше писати від імені останнього. Сума залишку на гаманці гр. ОСОБА_23 десь близько 36 000 грн. у різних валютах. А частина грошей застрягла на різних платіжних системах ( не тільки «Webmoney» ).

На гр. ОСОБА_22 дійсно реєстрував гаманці у 2014 та 2015 роках після блокування «Webmoney» за бажанням гр. ОСОБА_24 , він грав на ставках та букмекерських конторах

Ел.пошта «мішутка» і «навара» - робоча пошта, до якої мали доступ багато людей. Гр. ОСОБА_25 міг сам підставити його і створити цю переписку.

Факт заволодіння шляхом шахрайства ноутбуком гр. ОСОБА_12 визнає, це його друг та він його вибачив, оскільки через груду металу сваритися вони не будуть.

Цивільні позови потерпілих гр. : ОСОБА_26 та ОСОБА_27 не визнав, бо не визнає своєї вини.

Прокурор вважав провину обвинуваченого доведеною по всьому обсягу пред`явленого обвинувачення, не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, з урахуванням свідчень допитаних свідків, представника потерпілих гр. : ОСОБА_26 та ОСОБА_27 - адвоката ОСОБА_7 , досліджених в засіданні доказів, в тому числі і протоколів допиту потерпілого гр. ОСОБА_9 , яки попри всі зусилля суду та сторони обвинувачення щодо забезпечення явки потерпілих в засідання, стійко не побажали з`являтися в засідання та прийняти участь в режимі ВКЗ, чим затягували розгляд справи по суті, порушуючи принципи безпосередності та об`єктивності судового розгляду. Тому, з урахуванням вимог чинного законодавства, враховуючи клопотання захисника в інтересах обвинуваченого, підтримане обвинуваченим, його згоду на закриття кримінального провадження в частині за ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не заперечував щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження. А в решті обвинувачення за ст. 190 ч. 4 КК України, що доведено в суді, призначити відповідне запропоноване ним покарання. Позови потерпілих в частині матеріальних збитків прохав задовольнити, а моральної шкоди - на розсуд суду.

Винність обвинуваченого в судовому засіданні знайшла своє часткове підтвердження через не надання суду належних доказів органом досудового слідства щодо всього обсягу пред`явленого обвинувачення і як наслідок надання їх прокурором та об`єктивно доводиться за ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України, але враховуючи наявність клопотання про закриття провадження по строкам давності, то судом не встановлення винність обвинуваченого, тому суд не перелічує докази, якими доводиться в цій частині обвинувачення.

Що стосується пред`явленого обвинувачення за ст. 190 ч. 4 КК України, то органом досудового слідства об`єктивно не здобуто належних та допустимих доказів, а тому як наслідок і не надано прокурором, винності обвинуваченого, оскільки лише свідчення потерпілого гр. ОСОБА_9 через неможливість забезпечення його в засідання через не бажання останнього з`явитися, оголошенні в засіданні, не дають підстав покласти їх в основу обвинувального вироку за відсутності інших доказів, які б підтверджували факти отримання обвинуваченим від потерпілого завдання йому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, а саме грошових коштів упродовж квітня-жовтня 2013 року на загальну суму 50 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 399 500 грн., які в 696 разів перевищує неоподатковуваний мінімуму доходів громадян.

В одночас, суд критично ставиться до свідчень даних суду обвинуваченим в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, з яких вбачається, що вони є суперечливими, непослідовними та алогічними, у зв`язку з чим суд розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та наміру уникнути від заслуженого покарання Так, обвинувачений, визнавши той факт, що головним виконавцем у так названому «бізнесі» був він та що роль гр. ОСОБА_28 , на якого все тільки реєструвалось, мінімальна, та підтвердивши, що все робив сам, при цьому непослідовно і суперечливо, жодного разу не конкретизуючи, зазначав, що : доходів не пам`ятаю, гроші прийшли, гроші пішли, заходили на картки і рахунки гр. ОСОБА_23 , те що надав гр. ОСОБА_18 , він потім те і забирав, то вдруг доходи були, але невеликі, то 12 000 грн. найбільша сума, яку забрав гр. ОСОБА_18 , то облік доходів не вів і окремо не фіксував. Мотивуючи неможливість вирішення питання про розблокування гаманців через смерть гр. ОСОБА_23 обвинувачений цим теж маніпулював.

Інших достовірних та допустимих доказів, які б викривали обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ст. 190 ч. 4 КК України згідно вміненого обвинувачення органом досудового слідства не здобуто.

Враховуючи наявні достовірні, допустимі та належні докази в матеріалах справи, з врахуванням позиції допитаного обвинуваченого та її об`єктивного підтвердження, свідків, здійснивши повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема : верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд на підставі ст. 8, 62 Конституції України, згідно яких Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії і обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, то суд приходить до наступних висновків.

Ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 встановлено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права за свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності Держави.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Ст. 9 КПК України на слідчого, прокурора покладений обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків ( ч. 2, 6 ст. 22 КПК України ).

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення ); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися ( використовувалися ) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3, 8 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком Держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 62 ч. 3 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення ( вирок суду ) повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки : 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Ч. 2, 3 ст. 49 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

В ході судового провадження по суті справи захисник обвинуваченого в інтересах обвинуваченого з власної ініціативи заявив суду та надав письмово клопотання про закриття даного кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого внаслідок спливу строків давності в порядку ст. 286 ч. 4 КК України, але в зв`язку із підготовкою сторони обвинувачення та подальшою зміною прокурора а також і захисника обвинуваченого, необхідністю з`ясування думки потерпілих, які не бажали з`являтися в засідання, то дане клопотання невідкладно розглянуто не було згідно вимог закону, тому його необхідно розглянути при постановленні вироку. При цьому, обвинуваченому роз`яснено право заперечувати дане клопотання та обов`язок прокурора доводити обвинувачення поза розумними сумнівом.

Тому, дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений погодився на закриття кримінального провадження в частині пред`явленого обвинувачення за ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Судом встановлено, що строки давності не переривалися та не зупинялися. Дане клопотання надсилалося потерпілим у провадженні, але вони уникли щодо висловлення своє думки до теперішнього часу.

Прокурор не мав заперечень щодо даного клопотання, вказавши, що згідно вимоги УІАЗ УНП обвинуваченим по даний час інших кримінальних правопорушень не вчинено.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Про це йдеться в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що розглянув кримінальне провадження стосовно особи, якій повідомлено про підозру в порушенні недоторканності житла ( ч. 1 ст. 162 КК України ) та в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ( ч. 1 ст. 122 КК України ), за касаційною скаргою потерпілої та представника потерпілого на ухвалу апеляційного суду. ( Постанова ККС ВС у справі № 552/5595/18 (провадження № 51-5289км19) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/98728753. ).

Згідно ст. 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Санкції ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України передбачають відповідно : штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років та штраф від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння ( дія чи бездіяльність ), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, кримінальні правопорушення за ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України, в яких обвинувачується гр. ОСОБА_8 відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами.

Винність обвинуваченого в судовому засіданні не знайшла свого об`активного підтвердження по обвинуваченню за ст. 190 ч. 4 КК України, оскільки органом досудового слідства не було надано обгрунтованих та достовірних доказів на підтвердження вчинення даного кримінального правопорушення, а лише було посилання в обвинуваченні на його вчинення у великих розмірах, чим не виконали своїх повноважень в межах наданих законом, а як наслідок стороною обвинувачення не доведено ці обставини.

Таким чином, встановлені судом обставини, згідно яких звинувачення пред`явлене на підставі зібраних доказів, тому всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, які не можливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Зібрані у справі достовірні докази об`єктивно не підтверджують вміненого обвинувачення за ст. 190 ч. 4 КК України.

На підставі дослідження і оцінки в сукупності зібраних у справі достовірних і легітимних доказів, з врахуванням принципу презумпції невинуватості, суд приходить до висновку, що щодо обвинуваченого гр. ОСОБА_8 за ст. 190 ч. 4 КК України необхідно постановити в цій частині виправдувальний вирок за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно. Згідно медичної документації на медичних обліках не перебуває. Зі слів тяжких хвороб не має.

Обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченого є те, що вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Заявлені цивільні позови потерпілих гр. : ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної у разі закриття провадження не вирішуються на підставі ст. 129 КПК України, тому підлягають залишенню без розгляду. Тому, суд роз`яснює потерпілим їх право на пред`явлення позовів в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 286 ч. 4, 373 -374 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

З А С У Д И В :

Клопотання захисника обвинуваченого в інтересах обвинуваченого гр. ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження за ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України - задовольнити.

Гр. ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України - звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України в зв`зку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження.

За ст. 190 ч. 4 КК України гр. ОСОБА_8 визнати невинним та виправдати за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити попередній - домашній арешт із раніше встановленими заборонами згідно ухвал суду.

Цивільні позови гр. : ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, а у разі подавання апеляцій, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим учасникам, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1