Справа № 182/2553/23
Провадження № 1-кс/0182/627/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2023 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2023 за №0000396 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні нікого не має, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою-технічною освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні малолітніх дітей не має, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

(в режимі ВКЗ з ДУВП №4)

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

31 травня 2023 р. до слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2023 за №0000396 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Доводи клопотання

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2023 за №0000396 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 07.04.2023 щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено підготовче судове засідання, прокурор подав слідчому судді клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 199 КПК України не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Органом досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у тому, що 05.04.2023 року, точного часу слідством не встановлено, у раніше знайомих між собою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з будь-якого автомобілю. Цього ж дня ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 попередньо розподілили між собою ролі кожного, згідно яких ОСОБА_5 за допомогою прибору для електронного злому сигналізації автомобіля, який був при ньому, повинен був відчинити двері автомобіля та в той же час слідкувати за власником автомобіля, а ОСОБА_4 повинен був проникнути в середину автомобіля та таємно викрасти з нього будь-яке майно.

Так, 05.04.2023 приблизно о 13.30 год. з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийшли на автомобільну стоянку супермаркету «Варус», розташованого за адресою: вул. Шевченка, 223 у м. Нікополь Дніпропетровської області, де побачили автомобіль «Ауді А 3» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить та яким постійно користується ОСОБА_8 та у них виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна з вказаного автомобіля.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в той самий час та в тому самому місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи умисно, повторно, групою осіб, по заздалегідь розробленому плану, ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік від входу до вищевказаного супермаркету став слідкувати за власником автомобіля та в той же час за допомогою прибору для електронного злому сигналізації автомобіля, який був при ньому, відчинив двері вищевказаного автомобіля, а ОСОБА_4 після того, як ОСОБА_5 , були відчинені передні пасажирські двері автомобіля «Ауді А 3» д.н.з. НОМЕР_1 проник до нього, звідки таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав планшетний пристрій марки «Lenovo Yoga Tab 3 10, 16 GB», ринкова вартість якого згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 1591 від 06.04.2023 становить 2637 грн. 50коп., пристрій для нагріву тютюну «Glo Hyper + G 403», ринкова вартість якого згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 1591 від 06.04.2023 становить 275 грн. 33 коп., автомобільний зарядний пристрій марки Hoco Z 3, білого кольору, ринкова вартість якого згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 1591 від 06.04.2023 становить 202 грн. 43коп., сонцезахисні окуляри у чохлі та рюкзак з речами, які для потерпілого ОСОБА_8 матеріальної цінності не представляють, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3115 грн.26 коп.

Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину пішли у невідомому напрямку, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчинили умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, вони повною мірою усвідомлюють невідворотність покарання, що може спонукати їх переховуватись від слідства та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вони обидва раніше були неодноразово судимі, у т.ч. і за скоєння корисних злочинів, а інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам, оскільки, особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт не зможуть запобігти ризику переховування від суду. Також обвинувачені не працюють і не мають законних джерел існування. З урахуванням викладеного, прокурор просить продовжити їм запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, кримінальне провадження щодо них містить достатньо доказів для обґрунтованості підозри. Наразі ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу не змінилися, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти продовження строків тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання прокурора про продовження стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Пояснив, що у нього було запалення легенів, яке пізно виявили, і тому зараз він потребує тривалого лікування. Він мешкає разом батьками, які отримують пенсію і тому зможуть надати йому матеріальну підтримку. Намірів переховуватися у нього не має, ухилятися від суду теж не буде.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечував. Захисник вказав, що ризики, зазначені прокурором, нічим не обгрунтовані, доказів їх існування теж не надано, а також не доведено, що більш мякий запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку його підзахисного. ОСОБА_5 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки батьків. Тому підтримує позицію свого підзахисного та просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Оцінка та висновки слідчого судді

Вислухавши прокурора, обвинувачених, захисників, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, вказаних в ст. 184 КПК України повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явився новий ризик, який виправдовує утримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового слідства до закінчення дій попередньої ухвали про утримання під вартою.

Як вбачається з наданих копій матеріалів, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Щодо наявності обґрунтованої підозри

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 07.04.2023 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 04.06.2023.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 05.04.2023 за №0000396 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України надійшов у провадження Нікопольського міськрайонного суду 30.05.2023.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення /злочину/.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що висунуте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачення на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні прокурора і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 могли вчинити це кримінальне правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра, обвинувачення».

Матеріали провадження не містять відомостей про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цього обвинувачення й стороною захисту таких надано не було.

Слідчий суддя звертає увагу, що на цьому етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Як випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що належним чином обґрунтовані ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу та його продовженні слідчий суддя враховував, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України /переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду/ об`єктивно існує, бо підозрювані, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, можуть переховуватися від суду.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України /вчинення іншого кримінального правопорушення/, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 раніше були судимі, у т.ч. і за скоєння корисних злочинів; ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нового корисливого злочину, який він вчинив через 20 днів після його звільнення з місць позбавлення волі; ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого злочину, який він вчинив в той час, як у провадженні Нікопольського міськрайонного суду на розгляді перебувають кримінальні провадження по його обвинуваченню.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи («Харченко проти України» від 10.02.2011 та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під вартою й слідчим суддею таких не встановлено та стороною захисту надано не було.

З огляду на вищенаведене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутність доказів на підтвердження існування заявлених слідчим ризиків, є необгрунтованими.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що інкримінований ОСОБА_5 та ОСОБА_4 злочин належить до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8-ми років; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення; обвинувачені не мають постійного джерела доходу, ніде не працюють, не одружені та не мають дітей чи інших утриманців, ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки батьків, з якими проживає; обвинувачені раніше судимі, що, на переконання слідчого судді, дає певну характеристику особам обвинувачених. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя переконаний, що стороною обвинувачення доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особи та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження запобіжного заходу, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Посилання захисника на недоведеність існування ризиків, на переконання слідчого судді є неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються доказами у провадженні, а тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів, та покарання, яке йому загрожує, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені ризики.

Зважаючи на відомі обставини кримінального провадження, на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд, слідчий суддя зобов`язаний визначити підозрюваному розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК.

Відповідно до вимог ст. 182 ч. 4 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

П. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, вважає необхідним та достатнім встановлення застави згідно ч. 5 ст. 182 КПК України в розмірі - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53 680 грн.

На переконання слідчого судді саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, дозволить контролювати їх місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час судового розгляду.

Керуючись ст. 193, 194, ч.4 ст. 176 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2023 за №0000396 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу тримання під вартою на 60 діб, тобто до 31 липня 2023 року.

Одночасно визначити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53 680 грн. для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений/ні або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею у даній ухвалі, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язаний виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Нікополь, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі нез`явлення його за викликом до суду без поважних причин або неповідомлення ним про причини своєї неявки або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1