Ухвала

іменем України

27 червня 2023 року

м. Київ

справа № 757/35321/22-к

провадження № 51-3838 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 травня 2023 року,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000363 від 7 червня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Надано дозвіл старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000363 від 7 червня 2022 на проведення обшуку в житлі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому за ОСОБА_8 , в якому проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання і вилучення: готівкових грошових коштів у розмірі 40100 доларів США та мобільного телефону Redmi s/n НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який має сім-картку із номером НОМЕР_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 2 травня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовила у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 2 травня 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року не передбачена кримінальними процесуальними нормами, а тому порушує права скаржника.

Зокрема, на думку захисника, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено повноважень слідчого судді надавати дозвіл на обшук у випадку, коли його вже проведено без ухвали слідчого судді (оскільки вважає, що таку ухвалу неможливо виконати), а надано саме повноваження провести ефективний ретроспективний судовий перегляд підстав проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Також зазначає, що хоча розгляд такого клопотання процедурно має відбуватися згідно з вимогами ст. 234 КПК, зокрема в частині загальних вимог до змісту клопотання та терміну його розгляду, однак легалізація несанкціонованого обшуку відбувається саме у відповідності до ст. 233 КПК (в поєднанні зі ст. 30 Конституції України), з наданням оцінки підстави проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Вважає, що процедуру розгляду клопотання про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння (до його проведення) та процедуру розгляду клопотання про дозвіл на обшук, яке подається вже після фактичного проникнення до житла чи іншого володіння особи (без ухвали слідчого судді), не можна ототожнювати.

При цьому захисник наголошує на тому, що обшук не був невідкладним випадком у розумінні ст. 30 Конституції України та ч. 3 ст. 233 КПК, що, на його думку, є очевидним з огляду на дату початку досудового розслідування та фактичні обставини справи.

Стверджує, що в даному випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), порушення ст. 13 у поєднанні зі статтею 8 Конвенції, а також порушення ст. 30 Конституції України, статей 13, 233 КПК.

Адвокат також посилається на обставини проведення обшуку (зокрема на проведення обшуку в іншій квартирі) з підстав, детально викладених у касаційній скарзі, та вказує, що ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи надає право провести обшук не в будь-якому житлі особи, а виключно в конкретно визначеному в ухвалі житлі.

Також зазначає, що з наявного фрагменту оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що слідчий розглянув клопотання про дозвіл на обшук квартири, однак в ухвалі (принаймні в наявному фрагменті) немає жодної згадки про те, що обшук квартири вже проведено, а майно тимчасово вилучено, як і немає оцінки підстав проникнення слідчих до житла ОСОБА_4 6 грудня 2022 року без ухвали слідчого судді.

Одночасно захисник посилається на те, що законність ухвали слідчого судді не може бути перевірена судом першої інстанції під час підготовчого провадження, і така перевірка, на його думку, не є ефективним засобом захисту від можливого порушення ст. 8 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не є підозрюваним чи обвинуваченим, а підготовче судове засідання, в разі повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду, може відбутися запізно, щоб бути здатним усунути порушення, у зв`язку з чим адвокат вважає, що ефективним засобом правового захисту є саме апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Крім того, на переконання захисника, дане кримінальне провадження віднесене до підсудності Вищого антикорупційного суду і дозвіл на обшук мав би надаватися слідчим суддею Вищого антикорупційного суду, у зв`язку з чим, на його думку, слідчий суддя не лише постановив рішення, яке не передбачено КПК, а й вийшов за межі повноважень, що залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції.

Щодо права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року, то захисник посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 12 жовтня 2017 року (справа № 757/49263/15), а також аналогічні позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17 та № 243/6674/17-к) та постанові Верховного Суду від 5 липня 2022 року (справа № 757/27041/21-к).

Зазначає, що, відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції прийшов до передчасного висновку про те, що вказана ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, адже навіть не досліджував її зміст, оскільки у апелянта був відсутній повний текст судового рішення, а за ініціативою апеляційного суду матеріали справи з суду першої інстанції не витребовувались.

Водночас зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не містить жодного з наведених в апеляційній скарзі аргументів.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, у даному випадку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника, як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням зазначеного, вищевказані доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 233 КПК передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року, яка додана до касаційної скарги та міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (єдиний унікальний номер судової справи 757/35321/22-к), клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000363 від 7 червня 2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 191 КК задоволено, надано дозвіл старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000363 від 7 червня 2022 року на проведення обшуку в житлі.

Відтак, вказана ухвала постановлена у порядку, передбаченому нормами КПК.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Проте, постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку, не входить до визначеного у КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394цього Кодексу.

Суддя Київського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшла обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановила ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Водночас, посилання захисника на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, на переконання колегії суддів, є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17 суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді, яке не передбачено нормами процесуального закону, повинен керуватися приписами ч. 6 ст. 9 КПК щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК, до яких, зокрема, віднесено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК), та здійснювати судовий розгляд вказаної апеляційної скарги на загальних засадах.

Разом з тим питання розгляду клопотання про проведення обшуку регулюється статтями 233, 234 КПК, тобто передбачене нормами процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що правові висновки, викладені у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, у даному конкретному випадку не підлягають застосуванню, оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку була постановлена в порядку, передбаченому статтями 233, 234, а зазначене рішення Суду, на яке у своїй касаційній скарзі посилається захисник, вказує на необхідність відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді, яке не передбачено нормами КПК.

Одночасно Суд вважає, що посилання захисника на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року в справі № 757/49263/15-к, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 243/6674/17-к, та постанову Верховного Суду від 5 липня 2022 року в справі № 757/27041/21-к, як на додатковий аргумент щодо права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, є недоречними, оскільки вказані рішення були ухвалені судом касаційної інстанції з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, зазначені судові рішення Суду також стосуються того випадку, коли в апеляційному порядку оскаржувалось рішення слідчого судді, яке не передбачене нормами кримінального процесуального закону.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що слідчий суддя постановив рішення, не передбачене кримінальним процесуальним закономта вийшов за межі свої повноважень, є безпідставними.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не містить жодного з наведених в апеляційній скарзі аргументів, то слід зазначити, що суддя Київського апеляційного суду, отримавши апеляційну скаргу, в межах своєї компетенції лише встановила, що вказана апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, відмовила у відкритті провадження.

Водночас розгляд апеляційної скарги по суті здійснюється судом апеляційної інстанції лише після встановлення обґрунтованих підстав для відкриття апеляційного провадження з огляду на положення, передбачені статтями 392-399 КПК.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищезазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 2 травня 2023 року, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги захисника.

Така позиція колегії суддів узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення в ухвалах від 15 січня 2018 року в справі № 750/4110/17 (провадження № 51- 843 ск 18), від 23 січня 2018 року (провадження № 51-1487 ск 18), від 14 лютого 2020 року в справі № 295/17116/19 (провадження 51-780 ск 20), від 29 березня 2021 року (провадження № 51-1533 ск 21), від 1 серпня 2022 року в справі № 187/966/20 (провадження № 51-4417 ск 21), від 19 квітня 2023 року в справі № 752/2323/23 (провадження № 51-2272 ск 23).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 травня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3