ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/4032/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 14.09.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з даною скаргою на бездіяльність уповноважених осіб СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 14.09.2023 року відносно судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 . Просить зобов`язати уповноважених осіб СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості за його заявою.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 14.09.2023 року ним до СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке полягає в тому, що останній, здійснюючи свою процесуальну діяльність як головуючий у справі №205/4091/16-к вводить в оману членів колегії суддів у даній справі щодо місцезнаходження речових доказів по ній та вжиття заходів щодо їх доставлення в судові засідання для дослідження, тобто вчиняє дії, що мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України. Станом на день подання скарги, відомості за цим повідомленням до ЄРДР внесені не були, що заявник вважає неправомірним.

Заявник у судовому засіданні підтримав свої вимоги та просив суд скаргу задовольнити.

Представник СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі представника СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, виходячи із вимог ч.2 ст.306 КПК України, відповідно до якої, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.

Крім того, у даному випадку суд застосовує положення та ч.1 ст.28 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Дослідивши матеріали скарги, суд встановив, що заявником на підтвердження факту звернення до СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надано копію відповідної заяви, згідно до штампу на якій, вона отримана цим органом 14.09.2023 року.

На час розгляду даної справи доказів про внесення до ЄРДР зазначених відомостей, в розпорядження суду не надано.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Приписами ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Проте, положення ст. 214 КПК перебувають у нерозривному взаємозв`язку із ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Системний аналіз наведених норм призводить до висновку, що саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Подання лише заяви не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.

В даному випадку можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат недоліків суддівської роботи, якщо такі дійсно мали місце, не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються шляхом реалізації прав заявника у відповідність до процесуального закону: сторона по справі має право на оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, звернення безпосередньо до суду із відповідними клопотаннями, висловлення своєї думки щодо доведеності вини при відсутності якихось доказів обвинувачення. Порядок дослідження доказів по справі, у тому числі й доказів обвинувачення, про відсутність яких заявляє скаржник, врегульована приписами КПК України, зокрема ст.ст.349, 357 КПК України.

Так, стаття 129 Конституції України передбачає право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Порядок оскарження судових рішень визначається нормами Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України тощо.

Однак заявник, домагаючись порушення кримінального провадження відносно судді, тим самим хоче надати оцінку судовим діям та рішенням поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати ознаки втручання у діяльність судді.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на приписи статті 126 Конституції України, якою закріплено гарантії незалежності і недоторканості судді та передбачено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється та суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Аналогічні положення містить ч.1 ст.49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до п.4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. за справою №1-17/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У міжнародних документах з питань статусу та незалежності суддів, зокрема у Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основних принципах незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року), Рекомендаціях щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийнятих резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалених резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15 грудня 1989 року), Європейському статуті судді (ухваленому Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейській хартії щодо статусу суддів (10 липня 1998 року), Всесвітній (Універсальній) хартії судді (схваленій Міжнародною Асоціацією Суддів 17 листопада 1999 року, Тайбей (Тайвань), Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року, звернуто увагу на необхідність усіма можливими національними та міжнародними органами гарантувати незалежність суддів, зокрема на те, що суддя не може бути притягнений до відповідальності за виконання своїх професійних обов`язків. Гарантування незалежності суддів також полягає у тому, щоб жоден суддя не міг приймати рішення у справі через страх, очікування користі будь-якого походження або через будь-який неналежний вплив.

З огляду на зазначене, вимоги національного та міжнародного законодавства передбачають та гарантують незалежність судової влади, цінність такого інституту в кожному демократичному суспільстві. Незалежність судочинства є невід`ємною складовою права на справедливий судовий процес.

Таким чином, подання тільки заяви до правоохоронних органів про внесення до ЄРДР відповідних відомостей стосовно судді за його дії, пов`язані із відправленням правосуддя, не може бути безумовною підставою для внесення до ЄРДР відповідних відомостей та задоволення скарг на бездіяльність слідчих, прокурорів щодо невнесення до ЄРДР відомостей стосовно вчинення суддями кримінальних правопорушень.

Доходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п.57, Series A, №93, відповідно до якого, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

З огляду на вищевикладене, слід дійти до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.214, 303, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 14.09.2023 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів із моменту проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1