В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 липня 2018 року за № 0000726 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каіри, Горностаївського р-ну., Херсонської обл., громадянина України, українця, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Севастопольського військового суду АР Крим від 01.04.2005 року за ч. 1 ст. 407, 69 КК України; вироком Словяносербського суду Луганської області від 11.11.2008 року за ст. 297 КК України; вироком Сімферопільського районного суду АР Крим від 12.10.2010 року за ч. 1 ст. 289 КК України; вироком Стаханівського міського суду Луганської області від 21.03.2012 року за ч. 1 ст. 190 КК України; вироком Сакського міського суду АР Крим від 19.08.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України; вироком Словяносербського суду Луганської області від 30.04.2014 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 3 днів позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 27.08.2019 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визано судом доведеним

06 вересня 2019 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , з метою вчинення розбійного нападу, заздалегідь заготувавши предмет у вигляді ножа, прийшов до четвертого під`їзду житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 , де помітив потерпілу ОСОБА_7 , яка сиділа на лавці. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, що належало ОСОБА_7 , під погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 з метою подолання можливого опору з боку потерпілої, дістав заздалегідь підготовлений ним ніж та тримаючи у правій руці підніс його до лівої частини голови потерпілої, та наніс останній тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої щоки та лівої вушної раковини, таким чином подолавши волю до опору потерпілої. Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 лівою рукою зірвав із шиї потерпілої ланцюг зі срібла, вартістю 2000 гривень, після чого з місця події зник.

В подальшому, 07.09.2019 року о 00 год. 30 хв., ОСОБА_4 , зберігаючи при собі викрадене ним майно, перебуваючи по вул. Бойченка, 16 в м. Києві, був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 187 КК України не визнав і показав, що не згоден з тим обвинуваченням, яке йому інкримінується, оскільки він не вчиняв злочину відносно потерпілої, яку вперше побачив в залі судового засідання, зокрема вважає, що потерпіла його обмовляє з невідомих не те причин.

Крім того, показав, що 07.09.2019 року, точного часу не пам`ятає, перебував по АДРЕСА_3 , де спілкувався з хазяйкою квартири, в якій він проживав до того, як попав до місць позбавлення волі, та відбував покарання у колонії, коли звільнився, вирішив знайти роботу, тому приїхав до хазяйки квартири на ім`я ОСОБА_9 з метою зняти житло. Приблизно о 21 годині 00 хвилин він вийшов з квартири, оскільки ОСОБА_9 попросила його сходити до магазину, та купити корм для котів. В подальшому, близько 23 години 00 хвилин біля магазину зустрів незнайомого чоловіка, який повідомив, що у нього із співмешканкою відбувся конфлікт, в ходія кого йому розбили ніс, руки якого були у крові, також він звернув увагу на те, що на чоловікові була така ж сама футболка, як і на ньому. Крім того, показав, що даний чоловік прохав його про допомогу, оскільки у нього не було коштів, щоб доїхати додому, а тому він попрохав його, щоб він відніс у ломбард ланцюжок, який належить йому. Він взяв ланцюжок до рук, та побачив, що на ньому є сліди крові, після чого він запитав у чоловіка де він його взяв, можливо зірвав з прохожої дівчини, на що той відповів, що ланцюжок належить йому, після чого вони разом направилися до ломбарду, проте, пішли різними дорогами. Коли він рухався повз будинки, побачив автомобіль патрульної поліції, та працівників поліції, які йшли йому на зустріч. Один з них попрохав надати документи, які посвідчують його особу, він надав довідку про звільнення, після чого один з працівників поліції сказав, що він підходить під орієнтування, після чого його почали обшукувати. В ході бесіди з працівниками поліції, він не повідомляв їм про те, що він іде до ломбарду зі знайомим, оскільки пішов через арку, а незнайомий чоловік пішов іншим шляхом. Коли працівник поліції, який його обушукував, відійшов від нього трохи подалі, в цей момент він викинув ланцюжок, один з поліцейських почув, що щось впало, після чого на нього наділи кайданки. В подальшому працівниками поліції було знайдено ланцюжок на землі, один з них сказав, що якщо там буде виявлено кров, то він поїде туди, звідки приїхав, на що він відповів, що ланцюжок йому не належить, та повідомив про те, що він належить іншому чоловіку, який попрохав допомогти здати його у ломбард, та показав у бік, де він знаходився. Працівники поліції побігли в бік того чоловіка, проте, не знайшли та повернулися назад. Зокрема, зазначив, що коли працівники поліції проводили поверхневий обшук, повідомили про те, що вони шукають ніж, після чого викликали слідчо-опретивну групу, та в подальшому його було затримано.

Оцінка суду

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо не визнання своєї провини у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також показаннями потерпілої та свідків, які попереджались про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпіла ОСОБА_7 надала у суді показання, у яких підтвердила алгоритм вчинення даного кримінального правопорушення, викладений в описовій частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення.

Так, потерпіла вказала, що дійсно 06.09.2019 року, приблизно о 23 год. 50 хв., вона поверталася з роботи додому та біля буд. АДРЕСА_3 , присіла на лавку, щоб перепочити, в цей час, побачила незнайомого чоловіка, який визирнув із-за автомобіля, що знаходився біля під`їзду, після цього він підійшов, та присів навпроти неї, запитав котра година, спочатку він встав, а потім несподівано кинувся на неї, вона відчула у себе на шиї предмет, схожий на ніж, та почала кричати, чинила опір, її ліце та руки були порізані, до неї підбігли двоє дівчат, в цей час нападник рукою зірвав з її шиї ланцюжок зі срібла, та побіг у невідомому напрямку. Вона в свою чергу почала кричати обвинуваченому в слід, про те навіщо він це зробив, що ланцюжок - це біжутерія, на землі вона знайшла сережки, в які була одягнена. В подальшому обвинуваченого було затримано та повернуто їй викрадений ланцюжок. Зокрема, потерпіла показла, що в нападнику вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки добре запам`тала його обличчя, та одяг в який той був одягнений.

Також потерпіла підтвердила, що їй дійсно було заподіяно тілесні ушкодження від вказаних дій обвинуваченого, які зазначені у висновку судово - медичного експерта № 042-1699-2019 від 26.09.2019 року.

Будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 надала показання, у яких, в своїй сукупності, підтвердила алгоритм вчинення даного кримінального правопорушення, викладений в описовій частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення, а саме вчинення обвинуваченим по відношенню до потерпілої нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Так, свідок показала, що не пам`ятає якого року та місяця, восени, близько опівночі, вона з подругою пребували на другому поверсі першого під`їзду, за адресою АДРЕСА_3 , в цей час, почули жіночі крики: «що ти робиш! це біжутерія», у вікні другого поверху вона побачила як чоловік, схожий на обвинуваченого по тілобудові, зросту та залисинах, тримав потерпілу, яка була в крові. В свою чергу вона почала вигукувати, щоб даний чоловік відпустив жінку, на що останній почав тікати з місця вчинення злочину. Коли вони з подругою вибігли з під`їзду, побачили жінку, в якої була розрізана щока від вуха до підборіддя, після чого почали надавати потерпілій першу медичну допомогу, потерпіла повідомила, що біля неї на лавочку присів невідомий чоловік, до цього він знаходився навпроти, після чого почав зривати з неї сережки та цепочку, вона сказала, що це біжутерія, проте, чоловік замахнувся на неї ножем, вона притиснула голову до шиї, тому поріз прийшовся на скулу. Зокрема, зазначила, що обвинувачений дуже схожий на того, який здійснив напад на потерпілу, а саме зростом, залисинами, стрижкою, та обличчям.

Суд оцінює показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 187 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.09.2019 року, з якої вбачається, що 07.09.2019 року о 00 годині 30 хвилин, було затримано ОСОБА_4 (том 2, а.п. 155);

-протолком особистого обшуку особи від 07.09.2019 року, здійсненого слідчим ОСОБА_11 за участю понятих, з якого вбачається, що у ході цієї слідчої дії, за адресою: м. Київ, вул. Бойченка, 16, у обвинуваченого було виявлено сумку чорного кольору в якій знаходився документ на ім`я ОСОБА_4 , трудову книжку, військовий квиток, клей, лезо для гоління 2 шт., диплом з додатками на ім`я ОСОБА_4 , ордер з ломбарду, квиток на потяг сполученням Камянець-Подільський - Київ на 06.09.2019 року, фотокартки, паспорт на ім`я ОСОБА_4 , довідку про звільнення від 27.08.2019 року, також було виявлено з лівої кишені штанів срібний ланцюжок (том 2, а.п.157);

-протоколом огляду місця події від 07.09.2019 року, здійсненого слідчим ОСОБА_12 за участю понятих, відповідно до якого встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 27, біля входу у під`їзд виявлено рідину бурого кольору, схожу на кров (том 2, а.п. 160);

-постановою про приєднання речових доказів в кримінальному провадженні від 07.09.2019 року, з якої вбачається, що при проведенні обшуку в порядку ст.. 208 КПК України за адресою: м. Київ, вул.. Бойченка, 16, у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено ланцюжок зі срібла, який належить потерпілій, та який було визнано речовим доказом (том 2, а.п. 1162);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 , 07.09.2019 року в період часу з 13:50 год. по 14:10 год., в присутності понятих, в ході якого потерпілій для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що впізнає на фотознімку під № 3, чоловіка, який 06.09.2019 року за адресою м. Київ, вул. Малишка, 29 напав на неї з ножем, та наніс тілесні ушкодження, зірвав ланцюжок зі срібла з шиї та втік з місця пригоди (том 2, а.п.164-166).

У даному випадку, потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_4 є саме тією особою, що вчинила відносно неї розбійний напад 06.09.2019 року. Його фото міститься на фотознімку № 3.

-довідкою № 21 Київської міської клінічної лікарні № 12 з якої вбачається, що потерпіла ОСОБА_14 , 07.09.2019 року, о 00:30 год. дійсно зверталась в приймальне відділення щелепно-лицевої хірургії №1 з діагнозом різана рана нижнього відділу лівої щоки та лівої вушної раковини; травма правої верхньої кінцівки том 2, а.п.167);

-довідкою № 6288 Київської міської клінічної лікарні № 12, з якої вбачається, що ОСОБА_14 , 07.09.2019 року, о 01:05 год. дійсно зверталась в травмпункт Печерського району з приводу: різаної рани ІІ пальця 2,5х1 і V 1х03см (том 2, а.п. 167);

-довідкою № 1670 Київської міської клінічної лікарні № 12 з якої вбачається, що ОСОБА_14 , 07.09.2019 року дійсно зверталась до ЛОР відділення з приводу різаної рани лівої вушної раковини (том 2, а.п. 167);.

-довідкою Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва № 2208/5 від 23.09.2019 року, з якої вбачається, що згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи (АІДС) «Швидка медична допомога», 06 вересня 2019 року, о 23 год. 54 хв., було зареєстровано виклик № 1851, та здійснено виїзд бригади екстренної (швидкої) медичної допомоги до громадянки ОСОБА_7 , 72 років до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується карткою виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) від 06.09.2019 року № 1851 (том 2, а.п.169);

-постановою про відібрання біологічних зразків крові ОСОБА_7 , для проведення експертизи від 16.09.2019 року (том 2, а.п. 170);

-висновком експерта № 042-1699-2019 від 26.09.2019 року , з якого вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 06.09.2019 о 23.54, у неї мали місце тілесні ушкодження: а) подряпини в лівій скроневій ділянці (2,5х0,1см), в лівій підочній ділянці (1,3х0,2см і 1,2х0,1 см), в лівій вилецивій ділянці (2,5х0,3см), на кінчику носа зліва (0,5х0,2см); б) різані рани в ділянці підборіддя з розповсюдженням на тіло нижньої щелепи зліва (9,5х0,2см), на зовнішній поверхні лівої вушної раковинив середній третині (1,7х0,2см), на межі середньої та нижньої третини нижче козелка (1,5х0,1см), на бічній поверхні шиї зліва в нижній третині (1,1х0,2см) пальців правої кисті. П.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказо МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту правила) надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів-фізичних, хімічних,біологічних, психічних»; Відповідно п.п. 4.6 та 2.3.3. «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень у п. б) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але не менше ні 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Відповідно до п.п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень у п. а) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказані ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії гострим(ми) предметом(ми), якому(им) притаманні ріжучі властивості (по типу леза ножа), за давністю можуть відповідати казаному терміну. З`ясування обставин спричинення тілесних ушкоджень є виключною компетенцією судово-слідчих органів (том 2, а.п. 175-179);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.09.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 показала, як відносно неї було вчинено злочин 06.09.2019 року (том 2, а.п. 180-182).

Крім того, у судовому засіданні, судом у порядку § 3 Глави 28 КПК України, було досліджено висновок експертного дослідження № 041-2459-2019 від 13.09.2019 року. Слід відмітити, що судовим слідством встановлено, що вказаний висновок не доводить собою обставин регламентованих ст. 91 КПК України, у світлі чого суд сприймає його критично, як таким, що не містить у собі важливих фактичних даних для справи.

Таким чином, вказаний висновок, не може сприйматися, як належний через призму норм ст. 85 КПК України, яка указує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив зазначені вище докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і встановив правильність збору стороною обвинувачення та закріплення кожного з них.

Крім того, жодної із передбачених законом обставин для визнання вказаних доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_4 гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Враховуючи обставини справи, спосіб, характер, поведінку та дії обвинуваченого ОСОБА_4 після скоєного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст.ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, які були надані сторонами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 та твердження сторони захисту, окремо, щодо того, що обвинувачений не має жодного відношення до вчинення даного злочину, оскільки вони суперечать доказам, дослідженим в ході судового розгляду, повністю спростовуються вищезазначеними показаннями потерпілої та свідка і розцінює їх як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності і є обраним обвинуваченим способом захисту, а версію, висунуту обвинуваченим на свій захист, суд вважає неспроможною, яка не відповідає встановленим безпосередньо судом обставинам справи.

В той же час показання потерпілої та свідка суд вважає послідовними, оскільки, при допиті у судовому засіданні, вони давали чіткі та логічні покази, які узгоджуються між собою, деталізуючи їх, тому вони повністю відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Суд розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку в кримінальному провадженні.

Щодо розбіжностей, на думку захисника, у показаннях потерпілої та свідка з приводу обставин вчинення злочину та затримання підозрюваного, суд вважає їх не суттєвими з урахуванням тривалого часу, що минув з моменту вчинення злочину. Крім того, й інші доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, то суд вважає, що такі висновки захисту є суб`єктивними та не узгоджуються з тими доказами, що наявні в матерілах кримінального провадження.

Таким чином, на думку суду, обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, в ході судового розгляду встановлено не було.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 наявність в його діях складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187 КК України.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати також як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіня чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Водночас, суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує відповідно до ст.ст. 65-67 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.ст. 66-67 КК України судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується, його стан здоров`я, спосіб життя, не одружений, на даний момент офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію та виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин, обставини вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 термін його попереднього ув`язнення - з 07.09.2019 року дп набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 07.09.2019 року.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені - сумку чорного кольору, трудову книжку, військовий квиток, клей, лезо до гоління 2 шт., диплом з додатками на ім`я ОСОБА_4 , ордер з ломбарду, квиток на потяг сполученням Кам`янець-Подільський - Київ, які зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві- залишити у володінні ОСОБА_4 ; змив з правої руки ОСОБА_4 , який зберігається в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві- знищити, ланцюг зі срібла - залишити у володінні потерпілої ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя