ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 612/320/21 Номер провадження 11-кп/814/747/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника законного представника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000018 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , а також прокурора Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Садове Лозівського району Харківської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не одружений, працюючий садівником у ФОП « ОСОБА_10 », несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 цього Кодексу, на 2 роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 980,70 грн.

На підставі ст.96-1, ст.96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано у власність держави електронні ваги «Домотек».

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у незаконному придбанні у невстановлений час та місці з метою збуту, а також у незаконному збуті 29 березня 2021 року близько 16 год. 30 хв. по вул. Дружби в смт. Близнюки Лозівського району Харківської області ОСОБА_11 за 400 грн особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 6,2512 г.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з огляду на встановлену судом сукупність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, а також відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення.

Стверджує про необхідність врахування на підставі ч.2 ст.66 КК України, як обставини, що пом`якшує покарання того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим через необізнаність щодо можливих наслідків та його молодий вік.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також безпідставного застосування приписів ст.69 КК України і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.307 КК України на 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

При цьому зазначає, що судом у вироку не обґрунтовано, яким чином наведені обставини, що пом`якшують покарання, істотно знизили ступінь тяжкості, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину.

Вказує, що місцевим судом залишено поза увагою, що вчинений ОСОБА_9 злочин є тяжким, а він протягом тривалого часу зберігав і збував особливо небезпечний наркотичний засіб.

Зауважує, що судом не враховано корисливий мотив у діях обвинуваченого та кількість збутого наркотичного засобу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його законного представника та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання в межах санкції ч.2 ст.307 КК України без застосування ст.69 цього Кодексу, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.307 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та безпідставного застосування ст.69 КК України є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України та приписів п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.2 вказаної постанови, суди повинні призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

З мотивувальної частини вироку видно, що місцевий суд належним чином врахував обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого та обґрунтовано призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Так, суд правильно звернув увагу, що ОСОБА_9 вчинив злочин у неповнолітньому віці, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Відповідно до характеристик Лозівського центру професійної освіти, обвинувачений за період навчання показав себе як здібний учень, приймав активну участь у суспільно-корисному житті центру, критично ставиться до власних вчинків.

Крім того, згідно з висновками органу пробації, ОСОБА_9 щиро шкодує про вчинене й імовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення є низькою.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_9 збував особливо небезпечний наркотичний засіб неодноразово та протягом тривалого часу є неприйнятними.

Адже ОСОБА_9 обвинувачувався та засуджений за один епізод незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

Відомості щодо вчинення обвинуваченим будь-яких інших протиправних дій, що утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 КК України, матеріали даного кримінального провадження не містять.

Таким чином, оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини справи, відсутність тяжких наслідків, наведені дані про особу винного, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість застосування приписів ст.69 КК України при призначенні покарання.

Крім того, суд дотримався приписів ч.2 ст.98 КК України та не призначав додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачене в санкції статті ч.2 ст.307 КК України.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для посилення покарання, про що просив прокурор в апеляційній скарзі.

Водночас, твердження захисника про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням є непереконливими.

Згідно з ч.1 ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Всупереч доводам захисника, врахування одних і тих же обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого як положень ст.69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, так і приписів ст.75 цього Кодексу та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є недостатнім.

Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких суд апеляційної інстанції в даному випадку не вбачає.

Враховуючи обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину, його тривалість, кількість збутого особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинення обвинуваченим тяжкого умисного злочину з корисливих мотивів, колегія суддів не вбачає підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги його захисника ОСОБА_7 та прокурора Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4