ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №627/499/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1276/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 152, ч.ч. 2,3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 10 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.ч.2,3 ст. 153, ч.2 ст.156 КК України строк тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 08 жовтня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовлено.

При прийнятті зазначеного рішення суд першої інстанції оцінив у сукупності всі обставини та характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставин, що розгляд судового провадження не завершений, потерпіла та свідки не допитані, мета та обставини, що стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними, суд вважав, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити; клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 задовольнити та змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні останньому цілодобово залишати житлове приміщення за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язку на обвинуваченого прибувати до суду на першу усну чи письмову вимогу.

У разі відмови у зміні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, визначити останньому заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції відносного того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду через тяжкість покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим, є необґрунтованими, недоведеними та жодним чином не підтвердженими про намір останнього вчинити такі дії та є виключно припущеннями.

Також наявність ризику незаконного впливу прямо чи опосередковано з боку обвинуваченого на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні також є необґрунтованою, оскільки за понад 2 роки проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню від жодних осіб відповідних звернень до органів поліції щодо тиску або незаконного впливу на них з боку ОСОБА_7 не надходило.

Захисник зазначав, що обвинувачений має постійне зареєстроване місце проживання, трьох неповнолітніх дітей, сім`ю, з якою мешкає, він займається домашнім господарством та має дві земельні ділянки, отримуючи від цього дохід, раніше не судимий.

Наявність у обвинуваченого земельних ділянок, які він здає в оренду та отримує від цього дохід, спростовують доводи прокурора про відсутність джерел постійного доходу у ОСОБА_7 , що унеможливлює застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів,які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 10 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді