Номер провадження: 11-сс/813/1331/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001234 від 28.07.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Республіці Арзейбарджан, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

встановив:

В провадженні Слідчого управління ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001234 від 28.07.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.189, ч.1 ст.187 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, скоєних за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , на кримінальне прізвисько « ОСОБА_10 », залучив до своєї незаконної діяльності раніше знайомих йому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

Так, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на протиправне вимагання передачі чужовго майна, 26.08.2021 роу ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , призначили зустріч потерпілій ОСОБА_13 , в приміщенні пансіонату ТОВ «Патронажна служба Джерело життя» за адресою: м. Одеса, вул.Тимірязєва, буд.34.

Під час вказаної зустрічі, у період часу з 16:00 год. до 17:50 год., ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , ймовіроно діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на протиправне вимагання передачі чужого майна, в рішучій формі висловили протиправну вимогу, направлену до ОСОБА_13 , щодо надання грошових коштів в загальній сумі 350000 доларів США.

27.05.2023 року ОСОБА_8 було затримано органом досудового розслідування в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

29.05.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24.07.2023 року, в межах строку досудового розслідування.

18.07.2023 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , строком на 60 діб.

21.07.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження до 27.09.2023 року.

Оскарженою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року задоволено клопотання слідчого, відмовлено в задоволенні клопотання захисника та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком, до 17.09.2023 року включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, а встановлені раніше ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, а саме ризики: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного його впливу на потерпілу, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; а також знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Врахувавши вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт за місцем реєстрації, або визначити підозрюваному мінімальний розмір застави 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник вказує, що підозра є необґрунтованою, ризики у кримінальному провадженні не доведені, а також безпідставно підозрюваному не визначено розмір застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; здійснити незаконний вплив на потерпілу, свідків, інших підозрюваних, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає також необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на потерпілу, свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілу та свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілу, свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик здійснення незаконного впливу на інших підозрюваних у кримінальному провадженні також не виключається.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому доводи захисника про можливість застосування до підозрюваного застави є неспроможними.

Крім того, апеляційний суд критично відноситься до доводів захисника про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вказаний запобіжний захід з великою вірогідністю не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та може виявитись не здатним запобігти вищевказаним ризикам у кримінальному провадженні.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Доводи сторони захисту про наявність захворювань у підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів визнає недоведеними, оскільки належної медичної документації щодо стану здоров`я підозрюваного, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я підозрюваного є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги підозрюваному, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню підозрюваного під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що ОСОБА_8 є раніше не судимий, однак вказану обставину не можливо визнати такою, що могла б гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, про наявність у нього родини та утриманців, його позитивні характеристики, а також те, що до затримання останній працював у таксі, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони не підтверджені доказами.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2023 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001234 від 28.07.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4