Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2621/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

15 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 січня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні Житомирського апеляційного суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 січня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим, яке призначене вироком Вінницького апеляційного суду від 18.01.2021 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі; ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі; ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15 ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2023 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.03.2023 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 травня 2023 року.

В судовому засіданні 15.05.2023 року під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів, посилаючись на те, що апеляційний розгляд завершити неможливо до спливу строку дії запобіжного заходу, а останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а тому під тяжкістю можливого покарання можуть переховуватися від суду, а також перешкоджати судовому розгляду шляхом неявки до суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що вони раніше судимі за вчинення умисних корисних злочинів та знову обвинувачуються в умисних корисних злочинах. Тому інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Заслухавши думку обвинувачених та захисників щодо заявленого клопотання, перевіривши доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про продовження тримання під вартою судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, до обрання стосовно них запобіжного заходу не працювали, неодружені, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі зміни щодо них запобіжного заходу на більш м`який можуть переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке їм загрожує, відсутність міцних соціальних зв`язків та офіційного джерела доходів, а також можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом неприбуття на виклики суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вони раніше судимі, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, та через незначний час після звільнення знову обвинувачуються у вчиненні корисних злочинів, що свідчить про сталу протиправну поведінку останніх.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними прокурором ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися, що свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, для розгляду апеляційних скарг сторін провадження на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 січня 2023 року, апеляційному суду потрібен певний час та завершити апеляційний розгляд даного кримінального провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не представляється можливим, а тому колегія суддів вважає доцільним продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 травня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 199, 331, 405 КПК України, п.20-5 Перехідних положень КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 травня 2023 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 травня 2023 року.

Строк дії ухвали до 18 травня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: