Справа № 461/3195/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/170/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демня, Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому за цим вироком основного покарання у виді трьох років позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 19 лютого 2022 року приблизно 19 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Suzuki SХ 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у правій смузі руху по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку до м. Київ поблизу с. Хоросно Львівського району Львівської області порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р. 1 п. 1.5, 1.10; Р. 2 п. 2.3 б), д); Р. 12 п. 12.3, 12.9 б); Р. 18 п. 18.1, які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, рухаючись зі швидкістю біля 80 км/год. на ділянці автодороги де обмежена швидкість руху 50 км/год., поблизу зупинки громадського транспорту с. Хоросно Львівського району Львівської області, не дотримався безпечної швидкості руху, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування, не дав дороги пішоходу ОСОБА_11 , який в цей час рухався по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право по напрямку руху автомобіля, виїхав на вказаний нерегульований пішохідний перехід та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який помер на місці пригоди.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 смерть пішохода ОСОБА_11 , згідно висновку експерта настала внаслідок: політравми, яка виразилась переломами шийного та грудного відділів хребта, множинними переломами ребер, розривами печінки, селезінки. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, якими могли бути удари виступаючими частинами кузова автомобіля, що рухався, що підтверджується ознаками загального струсу тіла, первинний удар прийшовся по правій боковій поверхні тіла потерпілого, коли останній знаходився у вертикальному положенні. Дані тілесні ушкодження були небезпечні для життя в момент заподіяння, знаходились із смертю в причинному зв`язку, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_11 тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

На вказаний вирок суду потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки він вчинив тяжкий злочин, в результаті якого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, не відшкодував йому повністю збитки. Відтак місцевий суд при призначенні ОСОБА_7 покарання безпідставно застосував щодо нього ст. 75 КК України та звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

При апеляційному розгляді потерпілий та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просили таку задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили вимоги апеляційної скарги потерпілого, з огляду не безпідставність такої та просили залишити без змін оскаржуваний вирок.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу потерпілого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

З приводу апеляційних доводів потерпілого щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував суспільну небезпеку злочину, характер вчиненого злочинного діяння, дані про особу обвинуваченого, який одружений, раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також наявність обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, відшкодування шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України,і таке, на переконання апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України,якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегіє суддів не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із порушенням визначених загальних засад, та чи що покарання є м`яким.

З урахуванням вищенаведених та врахованих судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставин та даних, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що надалі досягнення мети виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого однорічного іспитового строку.

Окрім того, колегія суддів вважає, що думка потерпілого має істотне значення при призначенні обвинуваченому покарання, однак не є вирішальною при прийнятті судом відповідного рішення. Думка потерпілих повинна враховуватися в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

З приводу апеляційних доводів потерпілого щодо відшкодування йому збитків, то такі є безпідставними з огляду таке.

Як вбачаються з матеріалів справи та звукозапису судових засідань, потерпілий ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді першої інстанції не висловлював до обвинуваченого претензій щодо відшкодування йому шкоди та не заявляв цивільного позову.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що відшкодував потерпілому витрати на поховання, зокрема в сумі 500 доларів. Зазначив, що мав намір на стадії досудового розслідування та в суді першої інстанції відшкодувати шкоду потерпілому, однак потерпілий не пред`являв до нього жодних вимог про відшкодування шкоди. В подальшому не заперечує відшкодовувати потерпілому шкоду, тільки не знає, якою має бути сума, оскільки потерпілий йому нічого з цього приводу не говорить.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечив пояснення обвинуваченого та зазначив, що йому важко сказати яку суму має відшкодувати обвинувачений.

Враховуючи наведене всі обставини, якими потерпілий обґрунтовує свою апеляційну скаргу, були належним чином враховані та оцінені судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, відтак доводи його апеляційної скарги є безпідставними.

За наслідками апеляційного перегляду не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді