Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/500/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяст. 286-1 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.09.2023, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградська область, Петрівський район, с. Олександрівка, українця, громадянина України, військовослужбовця ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 , батальйон ТРО, на посаді гранатометника у військовому званні «солдат», неодруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_9 2009 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , зі слів в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000976 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 3 ст. 286-1 КК України строком на 60 днів, тобто з 07 год. 10 хв. 14.09.2023 до 07 год. 10 хв. 12.11.2023 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , підозрюваному в скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000976 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 24.02.2022 громадянин ОСОБА_8 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 призваний в Збройні сили України по мобілізації.

18.07.2022 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 призначено на посаду гранатометника військової частини НОМЕР_1 , у військову званні «солдат».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 24.02.2022, тобто з моменту мобілізації ОСОБА_8 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби по мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX, та Указом від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX), Указом від 18 серпня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 18 серпня 2023 року №3275-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб(тобто до 30 листопада 2023 року). Тобто, з 24.02.2022 почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст.ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

16 лютого 1975 року ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем по мобілізації, проходячи військову службу на посаді гранатометника військової частини НОМЕР_1 , у званні «солдат», 13.09.2023 в темну пору доби, в порушення вимог ст.ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння)перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (висновок алкотесту «Drager» 2,9 проміле) здійснював рух на автомобілі «FordTranzit» реєстраційний номер НОМЕР_2 по автомобільній дорозі сполученням «Олександрія-Петрово» зі сторони м. Олександрія в напрямку смт. Петрове Олександрійського району Кіровоградської області.

Рухаючись у вказаному напрямку ОСОБА_8 грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б» і «д`ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) через власну недбалість та наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, рухаючись по вищевказаній ділянці дороги, яка має по одній смузі руху, під час руху на автомобілі «FordTranzit» реєстраційний номер НОМЕР_3 , діючи протиправно самовпевнено та недбало, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити.

Так, ОСОБА_8 цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо прямої заборони керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, 13.09.2023 близько 23 години 50 хвилин здійснював рух по вул. Сонячна в межах населеного пункту с. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області, через яке проходить автомобільна дорога «Олександрія-Петрово». Рухаючись в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювались темною порою доби, відсутністю вуличного освітлення та дорожньої розмітки, водій ОСОБА_8 нехтуючи вимогами п.п. 1.2 та 12.1 ПДР (п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, … і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), не впоравшись із керуванням, без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху при вільній своїй правій, не переконався у відсутності пішоходів на смузі зустрічного руху, яким може бути створена перешкода чи небезпека, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 ПДР України (п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху).

Здійснюючи рух по смузі зустрічного руху ОСОБА_8 , не виконавши вимог п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України (п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху), маючи можливість на рівній горизонтальній ділянці дороги завчасно виявити перешкоду для свого руху (пішохода, який рухається в зустрічному з автомобілем напрямку) своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу чи безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого 13.09.2023 близько 23 години 50 хвилин на відстані 26,72 метрів від лінії електропередач № 9 по вулиці Сонячна в селі Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, порушення вищезазначених вимог ПДР ОСОБА_8 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці ДТП.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

14.09.2023 о 07 год. 10 хв. за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8

14.09.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 286-1 КК України, повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2023 задоволено вказане клопотання та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_13 не одружений, є військовослужбовцем ЗСУ, що не свідчить про його міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, наявні вагомі докази про вчинення ним тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, зважаючи та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також наявність достатніх даних про існування ризиків переховування від слідства і суду, можливості впливу на свідків та потерпілих, слідчий суддя приходить до висновку про недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та альтернатива - застава.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підозрюваний усвідомив та погоджується з мірою можливого призначення йому покарання в подальшому. Підозрюваний не заперечував проти повідомленої підозри, але обставини пригоди потребують перевірки для прийняття законного рішення. Жодних доказів саме вини підозрюваного ОСОБА_8 слідчими органами до суду надано не було. Підозрюваний учасник бойових дій, військовослужбовець, має поранення. Має постійне місце реєстрації: АДРЕСА_1 та проживання: АДРЕСА_2 . Проживає разом з батьками похилого віку та підтримує стосунки і доглядає за ними. Має на утриманні сина ОСОБА_9 , 2008 р.н. та сплачує аліменти. Наявність постійного місця проживання та родини говорить про міцність соціальних зв`язків та відсутність потреби переховуватись від слідства та суду. ОСОБА_8 готовий співпрацювати зі слідством та допомогти слідчим органам розібратися у зазначеній події та готовий нести справедливе покарання. Під час затримання підозрюваний добровільно надав покази та готовий співпрацювати зі слідством і допомогти слідчим органам розібратися у зазначеній події та готовий нести справедливе покарання.

Таким чином,захист вважає, що мети для застосування такої жорсткої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою ОСОБА_8 об`єктивно немає.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника

ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував запобіжний захід, саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_8 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість впливу на потерпілих та свідків, ухилення від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчинені кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме:

- протоколом огляду місця ДТП від 14.09.2023, де зафіксовано місце наїзду на пішохода, яке знаходиться на зустрічній смузі руху стосовно напрямку руху перед ДТП автомобіля «FordTranzit» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , а також стан дорожніх та погодних умов;

- рапортом чергового Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про ДТП від 13.09.2023;

- речовими доказами: автомобілем «Ford Tranzit» реєстраційний номер НОМЕР_3 з механічними пошкодженнями характерними для ДТП;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до якого водій ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,9 проміле).

Колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

До того ж, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.

В той же час не можуть біти враховані доводи захисту про те, що ОСОБА_8 визнає фактичні обставини справи, оскільки в апеляційній скарзі захисник зазначає про відсутність доказів на підтвердження вини.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 за 3 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

В той же час, як вбачається з актом огляду ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння відповідно до якого водій ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,9 проміле).

Таким чином ОСОБА_8 перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, знаючи про пряму заборону керування автомобілем із врахуванням вищевказаної обставини, цілеспрямовано допустив його використання.

З урахуванням наявності вище зазначених вагомих доказів обґрунтованості підозри, обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, його тяжкості, можливої реальної міри покарання, оскільки ст. 75 КК України в даному випадку не може бути застосована судом при ухваленні вироку.

А тому, враховуючи те, що ОСОБА_8 орган досудового розслідування інкримінують у вчиненні кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, відсутність можливості для застосування ст. 75 КК України, враховуючи санкцію за 3 ст. 286-1 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 , може вчинити спроби на переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

З цієї підстави колегія суддів залишає без задоволення доводи захисту про можливість застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризик переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що інкримінований злочин є тяжкий, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, в ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та родичів потерпілої слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків, потерпілого, та родичів потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 може знати свідків, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

При цьому, ОСОБА_8 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (08.07.2017) та є особою схильною до зникнення безвісти ( 2016, 2020 та 2021 роках) у зв`язку з чим встановлювалось місце знаходження останнього правоохоронними органами.

Можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена відсутністю стримуючих факторів а також наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не має.

Доводи захисника про недоведеність ризиків у суді першої інстанції є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються самою ухвалою слідчого судді у які зазначено ризики та їх обґрунтування.

Також, не знайшли своє підтвердження доводи захисника про те, що на підставі тяжкості інкримінованого злочину ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки як вбачається з ухвали слідчого судді, в судовому засіданні встановлено доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт.

Враховуючи положення п.2 ч.4 ст.183 КПК України застава у даному кримінальному провадженні як альтернативний запобіжний захід може не застосовуватися, оскільки

ОСОБА_8 інкримінують вчинення злочину, який спричинив загибель людини.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.09.2023 необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.09.2023, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000976 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 3 ст. 286-1 КК України строком на 60 днів, тобто з 07 год. 10 хв. 14.09.2023 до 07 год. 10 хв. 12.11.2023 включно, без визначення розміру, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3