Справа № 513/660/23
Провадження № 1-кп/513/68/23
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000503, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 травня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарата, Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 09 березня 2023 року, приблизно о 13 годині, під час дії воєнного стану на території держави, який був введений 07.03.2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 26.03.2022 Указ Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 №2119- ІХ, з 25.04.2022 Указ Президента України від 18.04.2022 року №259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 №2212- ІХ, з 25.05.2022 Указ Президента України від 17.05.2022 року №341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 №2263- ІХ, з 23.08.2022 Указ Президента України від 18.08.2022 року №573/2022, затверджений Законом України від 15.08.2022 №2500- ІХ, з 21.11.2022 Указ Президента України від 07.11.2022 року №757/2022, затверджений Законом України від 16.11.2022 №2738- ІХ, з 19.02.2023 Указ Президента України від 06.02.2023 року №58/2023, затверджений Законом України від 11.02.2023 №2915- ІХ, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та особистого збагачення, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні Центру обслуговування клієнтів Саратської дільниці Кілійського підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та розташованого по вулиці Чкалова, 18, в смт.Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області, шляхом вільного доступу, таємно умисно викрав мобільний телефон марки «Maxcom» модель «Classic MM134» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N серійний номер НОМЕР_3 , вартістю 542,70 гривень, з сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Водафон» з нанесеними позначеннями НОМЕР_4 /G LTE з номером телефону НОМЕР_5 , вартість 125 гривень, які належать ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 667,70 гривень, після чого з місця крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження була повідомленою, в порядку та строки визначені ст. 135 КПК України, до суду подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності. Претензій морального та матеріального характеру не має, просить міру покарання призначити за законом.

З урахуванням положень ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд заслухавши думку учасників судового провадження, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого.

Суд визнав за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілої.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро зізнався, надав суду показання у відповідності з встановленими обставинами зазначеними у обвинувальному акті, згодився з обсягом здобутих по справі доказів і не оспорював їх, а також визнав не доцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ним не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції у суду немає, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, а саме: постанови про приєднання речових доказів, а також матеріалів які характеризують особу обвинуваченого, що узгоджується з ч.3 ст.349 та ст.351 КПК України.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того дане рішення повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R(87)18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини його провина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

-постановою про приєднання предметів до провадження у якості речових доказів від 02.05.2023 року, якою визнано речовим доказом: мобільний телефон марки «Maxcom» модель «Classic MM134» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N серійний номер НОМЕР_3 , вартістю 542,70 гривень, з сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Водафон» з нанесеними позначеннями НОМЕР_4 /G LTE з номером телефону НОМЕР_5 .

- квитанцією від 02.05.2023 року про отримання старшим інспектором чергового відділення №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 на зберігання наступних речових доказів: телефон марки «Maxcom» модель «Classic MM134» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N серійний номер НОМЕР_3 , вартістю 542,70 гривень, з сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Водафон» з нанесеними позначеннями НОМЕР_4 /G LTE з номером телефону НОМЕР_5 .

- ухвалою від 03.05.2023 року Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, якою накладено арешт на вищезазначений речовий доказ.

Інші докази по справі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини справи та розмір матеріальних збитків ніким не оспорювався.

Дослідження судом за власною ініціативою доказів, які б підтверджували або спростовували певні обставини справи, - порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.3, п.15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» роз`яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо суд встановить, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.

Докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався що, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої в умовах воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. 337 КПК України розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним , тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення тяжкої ступені, спосіб його життя, дану на особу посередню громадську характеристику, не знаходиться на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює по найму, на утриманні має матір похилого віку, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному об`ємі, даючи чіткі викривальні показання, критичного ставиться до скоєного, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину запевнення суду про недопустимість в подальшому вчинення злочинів.

Обставинами, що пом"якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що за результатами оцінки ризику повторного кримінального правопорушення - рівень ризику знаходиться на середньому рівні, також на середньому рівні знаходиться ризик небезпеки для суспільсьва. Тому, згідно висновку органу пробаціії про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, орган пробації вважає за доцільне покладання на правопорушника обов`язку не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Наведені обставини у своїй сукупності, з урахуванням досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого у період іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке покарання ОСОБА_4 суд вважає відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2023 року, відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді пяти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 рахувати з 13.06.2023 року.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну залишити без змін у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Maxcom» модель «Classic MM134» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N серійний номер НОМЕР_3 , вартістю 542,70 гривень, з сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Водафон» з нанесеними позначеннями НОМЕР_4 /G LTE з номером телефону НОМЕР_5 повернути потерпілій ОСОБА_5 , скасувавши арешт накладений на зазначені речові докази ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2023 року.

Судові витрати по справі відсутні.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_1