ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 639/3037/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/878/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого підозрюваного ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 06 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 12 серпня 2023 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 14 червня 2023 року.

Визначено суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 53 680 гривень, з покладенням у разі внесення застави, передбачених законом обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка їх подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисником підозрюваного ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та постановлення нової, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за адресою його проживання у нічну годину доби.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги захисник вказує, що прокурором в суді не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а в свою чергу у слідчого судді не було законних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування, суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримала вимоги апеляційної скарги та просила про їх задоволення.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного, вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим.

Про дату та час розгляду апеляційної скарги підозрюваний був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останнього не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваного, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника підозрюваного, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом поліції №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000534, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 06 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою із невстановленою в ході досудового розслідування особою, 13 06 2023 приблизно о 16-45 годині, перебували за адресою: м. Харків, вул. Китаєнко, 10, де помітили раніше їм незнайому ОСОБА_9 , у якої через плече знаходилась сумка чорного кольору та мобільний телефон «Samsung-A 315F», який остання тримала в руках.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, невстановлена в ході досудового розслідування особа, оцінивши місце, спочатку наблизився до ОСОБА_9 використовуючи свою фізичну перевагу над потерпілою ОСОБА_10 , зненацька для останньої, схопив її лівою рукою за верхній одяг та почав тягнути за кіоск, де повалив ОСОБА_9 на землю. Далі, невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою досягнення спільного умислу, щодо викрадення майна потерпілої та введення її у безпорадний стан за для досягнення єдиної корисливої мети, ліктем правої руки придавив голову потерпілої до землі та наніс один удар лівою рукою в область правої скроневої ділянки потерпілої, після чого, наніс ще один удар лівою ногою в область лівої ноги ОСОБА_9 .

Таким чином, невстановлена в ході досудового розслідування особа, завдала потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Надалі, невстановлена в ході досудового розслідування особа, усвідомлюючи протиправний характер задуманого ним та ОСОБА_7 злочину, ліг на ОСОБА_9 та тримаючи своєю лівою рукою, руки потерпілої, скориставшись фізичною перевагою над останньою, з сумки ОСОБА_9 , заволодів шкіряним гаманцем, з зображенням на ньому малюнку у вигляді кота, в середині якого перебували грошові кошти у сумі 700 грн., серед яких: одна купюра номіналом 200 грн. та одна купюра номіналом 500 грн., посвідчення інваліда 3-ої групи, на ім`я ОСОБА_9 та банківська картка «ПриватБанку», якими у подальшому відкрито заволодів, після чого піднявшись з потерпілої пішов у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Далі, ОСОБА_7 , спостерігаючи за вище вказаними діями, відразу після того як невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи за попередньою змовою з останнім, пішла у невідомому напрямку, підійшов до ОСОБА_9 та повідомив, що знайомий з останнім і запропонував потерпілій допомогу, на що ОСОБА_9 відмовилась. У цей момент, ОСОБА_7 , з метою викрадення мобільного телефону у потерпілої, попросив надати його у ОСОБА_9 , на що остання також відмовилась.

Надалі, ОСОБА_7 , віддав паспорт на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілій та шляхом ривку вихопив з правої руки, мобільний телефон «Samsung-A 315F», належний ОСОБА_9 , після чого місце скоєння злочину також покинув.

Таким чином, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із невстановленою в ході досудового розслідування собою, виконав усі дії, які вважав за необхідне, для відкритого заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 , разом із невстановленою в ході досудового розслідування собою, завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на приблизну суму 7700 гривень, з якої 700 грн. грошові кошти та 7000 грн. приблизна вартість телефону.

14 06 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

14 062023 року слідчий СВ відділу поліції №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважала неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, слідчий посилався на зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: протокол допиту потерпілої ОСОБА_9 від 13 06 2023 року; протокол пред`явлення особи для впізнання з потерпілою ОСОБА_9 від 13 06 2023 року; протокол огляду місця події від 13 06 2023 року, тощо.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який, офіційно не працює, відповідно не має постійного джерела доходів, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зав`язків, також той факт, що під час допиту ОСОБА_7 відмовився від дачі показань щодо обставин вчиненого ним діяння.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та існування ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти зазначеним в клопотанні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, є ймовірність ризику того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від суду. Відсутність у останнього джерел існування, може свідчити про те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інше тотожне правопорушення, враховуючи той факт, що адреси та місця проживання потерпілої, свідків та іншого підозрюваного відомі ОСОБА_7 , ймовірна можливість незаконного впливу на них.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

За таких обставин доводи захисника підозрюваного про недоведеність жодного з ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника підозрюваного є підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Що стосується обґрунтованості призначеного слідчим суддею розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру, викладену у рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року.

У цій справі, ЄСПЛ, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, при визначенні розміру застави враховуються обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини ухвали зазначених вище вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, визначив заставу в мінімальних межах, передбачених вищенаведеним п.2 ч.5 ст.182 КПК України, зокрема, у розмірі 53 680 грн., належним чином обґрунтувавши своє рішення та навівши вичерпні підстави для його прийняття.

На даний час саме такий розмір застави, визначений судом першої інстанції як альтернативного запобіжного заходу в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про необхідність, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, призначення ОСОБА_7 застави саме у такому розмірі.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Підстав для його скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 06 2023 року по справі щодо підозрюваного за ч.4 ст.186 КК України ОСОБА_7 про продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 12 08 2023 року, включно, із визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4