УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року

м. Київ

справа № 519/509/22

провадження № 51-2893ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Южного міського суду Одеської області від 22 червня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 6 лютого 2023 року щодо нього,

встановив:

Вироком Южного міського суду Одеської області від 22 червня 2022 року затверджено угоду від 11 червня 2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Цим вироком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Григорівки Комінтернівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від

5 жовтня 2021 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 6 лютого 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки вищевказаний вирок місцевого суду оскаржено з тих підстав, з яких він не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 визнано винуватим в тому, що він 16 травня 2022 року, близько 13:50, перебуваючи в м. Южному Одеської області в приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Сільпо-Фуд» на проспекті Григорівського Десанту, 3, діючи умисно, таємно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння матеріальної шкоди, викрав дві пляшки алкогольного продукту «Tress Sombereros 100% Aquve Reposado, які належали ТОВ «Сільпо-Фуд», спричинивши йому майнову шкоду на загальну суму 866,14 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК. Вважає, що призначене йому покарання є несправедливим, враховуючи те, що він щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, добровільно відшкодував завдану шкоду, а також зважаючи на відсутність тяжких наслідків та претензій з боку потерпілого.

Перевіривши касаційну скаргу та доводи викладені в ній, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, під час підготовчого засідання суд першої інстанції встановив, що 11 червня 2022 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 укладену угоду про визнання винуватості. Сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри та кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК. ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та погодився з призначеним йому покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років. Сторони погодилися на приєднання невідбутої частини покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 5 жовтня 2021 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК, та наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК.

Місцевий суд перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості переконався, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 є добровільним і що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 4

ст. 474 та ст. 473 КПК та погоджується на призначення узгодженого покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що угоду уклав добровільно, тиску під час укладання угоди на нього не було. В скоєному щиро розкаються, вину визнає, з розміром покарання погоджується. Зауважив, що про введення в країні воєнного стану та існування вироку щодо нього від 5 жовтня 2021 року йому відомо. Захисник

ОСОБА_6 зазначила, що позиція з підзахисним узгоджена. Просить затвердити угоду та призначити визначене за нею покарання.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, яким затверджено угоду, засуджений ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він посилався на суворість призначеного йому покарання.

Апеляційний суд проаналізувавши доводи апеляційної скарги засудженого, відмовив йому у відкритті апеляційного провадження та навів в ухвалі детальні мотиви прийнятого ним рішення.

Цей суд зазначив, що вичерпний перелік підстав та осіб, які можуть подавати апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором

та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості передбачений ч. 4

ст. 394 КПК.

Відповідно до вказаної статті вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку, зокрема, обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 473 КПК правові наслідки затвердження угоди про визнання винуватості полягають у тому, що укладанням угоди обмежується право обвинуваченого, його захисника чи законного представника оскаржувати вирок

в апеляційному чи касаційному порядках.

На мотивування свого рішення апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, виконано вимоги, передбачені частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК.

При цьому, цей суд вказав, що суд першої інстанції переконався, що при укладенні угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погоджується на призначенням узгодженого сторонами покарання, розуміє положення ч. 4 ст. 474 та ст. 473 КПК, укладення угоди є добровільним. З огляду на викладене, засудженим оскаржено вирок з підстав, з яких він не може бути оскаржений згідно положень ст.394 КПК.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на те, що засуджений оскаржив вирок місцевого суду на підставі угоди про визнання винуватості з підстав, з яких його не може бути оскаржено відповідно до ч. 4

ст. 394 КПК, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Застосований до ОСОБА_4 захід примусу відповідає вимогам закону та узгоджується з видом і мірою покарання на призначення яких надав згоду останній під час укладення угоди.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2

ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Южного міського суду Одеської області від 22 червня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 6 лютого 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3