Справа № 946/7168/23
Провадження № 1-кп/946/582/23
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

22 вересня 2023 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

провівши в залі суду у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізмаїл Одеської області, громадянин України, освіта середня спеціальна, не одружений, працюючий транспортувальником в ТОВ СП «Нібулон», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 88-91 КК України не судимий;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 19 вересня 2023 року, ухвалою від 19 вересня 2023 року було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. 314 315 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що обвинувачений не був ознайомлений з матеріалами провадження.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України на підставі наступного.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 2 КПК України визначено, що одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 146 КК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого.

Однак, в порушення вищевикладених вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті взагалі не зазначені відомості потерпілої особи.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Проте, обвинувальний акт не тільки має формально містити вказані положення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а й вони мають бути взаємопов`язаними між собою для того, щоб мати можливість зіставити їх та надати їм належну оцінку під час судового розгляду, а також для реалізації права на захист.

Крім того, правова кваліфікація кримінального правопорушення має відповідати не тільки посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а й змісту формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , зазначена в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 146 КК України та зазначені кваліфікуючі ознаки: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

У викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення взагалі не знаходить свого відображення обставини щодо зазначення кваліфікуючої ознаки, а саме «що спричинило смерть потерпілого», яка є складовою частиною об`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , тому що в обвинувальному акті вказано лише те, що «внаслідок яких настала смерть ОСОБА_6 », але взагалі немає жодного посилання на те, де та коли помер потерпілий ОСОБА_6 .

Таким чином, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 не в повному обсязі та не вірно зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаного неконкретного обвинувачення та формулювання обвинувачення суперечить вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що унеможливлює здійснення судового розгляду обвинувального акту та кримінального провадження по суті, а тому обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК, для усунення вищевказаних недоліків.

Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК України суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей не передбачено.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 також звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, строк дії якого спливає 23 вересня 2023 року, посилаючись на ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, просили застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому послалися на те, що наявність ризиків прокурор не довів.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого в подальшому продовжувався у встановленому законом порядку та спливає 23 вересня 2023 року. При цьому слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків того, що обвинувачуваний ОСОБА_4 може переховатися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене прокурором клопотання, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Частиною 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частина 1 ст. 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою обрання запобіжного заходу обвинуваченому є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Суд, оцінивши обставини, що викладені у клопотанні прокурора, дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що ризиків, які б були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, на даний час не існують.

Суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: наявність обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 146 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинувачуваному у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; та досліджує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У суду немає жодних підстав вважати, що обвинувачений може переховатися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження цих фактів. Сама та обставина, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину не може бути підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 відповідно до ст. 88-91 КК України не судимий, у інших кримінальних провадженнях стосовно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він жодного разу не порушував.

Крім того, суд враховує, що немає жодного підтвердження того, що обвинувачений якимось чином намагався незаконно впливати на потерпілих та свідків, а тому цей ризик також недоведений.

Таким чином, вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час є невиправданим заходом.

Ураховуючи встановлені обставини суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

З урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні не підтверджені належним чином. Тому суд має достатні підстави вважати, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 достатньо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 21 години до 7 години наступної доби, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду на строк до 22 листопада 2023 року.

Керуючись ст. 314-315, 370-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 146 КК України, повернути прокурору для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 21 години до 7 години наступної доби, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду до 22 листопада 2023 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Державної Установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» для відому та до Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Повний текст ухвали проголошено 26 вересня 2023 року о 10 годині.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1