Справа № 505/2850/23
Провадження № 1-кп/947/1135/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2023 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 22.08.2022 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Київського районного суду м. Одеси за Одеського Апеляційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 22.08.2022 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння яких передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, має тісні зв`язки з представником спецслужби рф, обізнаний про місце проживання свідків, місце знаходження речей і документів, які можуть мати значення для кримінального провадження. Тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити докази, впливати на іншого обвинуваченого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити скоєння кримінальних правопорушень. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння яких передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, має тісні зв`язки з представником спецслужби рф, обізнаний про місце проживання свідків, місце знаходження речей і документів, які можуть мати значення для кримінального провадження. Тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити докази, впливати на іншого обвинуваченого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити скоєння кримінальних правопорушень. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_6 просила направити обвинувальний акт до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про звернення з відповідним поданням до колегії суддів Верховного суду для вирішення питання визначення підсудності в межах юрисдикції різних апеляційних судів, вказуючи, що злочини у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були вчинені поза межами територіальної юрисдикції Київського районного суду міста Одеси, а саме: Житомирській, Одеській, Донецькій областях. Крім того, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводилося СВ управління СБ України в Сумській області, юридична адреса якого знаходиться на території міста Суми, тому відповідно до ст. 615 КПК України, розгляд зазначеного кримінального провадження повинно проводитись в суді у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування. Також свідки по справі постійно мешкають в місті Суми та Сумській області, враховуючі наявність воєнного стану в Україні, буде складно забезпечити їх безпосередню присутність в судових засіданнях в приміщенні суду розташованому в місті Одесі, що порушить оперативність розгляду зазначеного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені та безпідставні. Так, актуальність ризиків, які слугували підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з часом спливає, на теперішній час вони мають формальний характер, тому відсутні підстави для подальшого застосування відносно ОСОБА_8 найсуворішого виду запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 щодо направлення обвинувального акту до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про звернення з відповідним поданням до колегії суддів Верховного суду, для вирішення питання визначення підсудності в межах юрисдикції різних апеляційних судів, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що ризики на які посилається прокурор мають формальний характер, їх актуальність на теперішній час прокурором не обґрунтовано.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали думку своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали даного кримінального провадження підлягають направленню до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про звернення з відповідним поданням до колегії суддів Верховного суду для вирішення питання визначення підсудності в межах юрисдикції різних апеляційних судів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Згідно ч. 9 ст. 615 КПК України, з урахуванням змін, внесених Законом України № 2462-ІХ від 27.07.2022, які (зміни) набрали чинності та підлягають застосуванню з 25.08.2022 року, під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 вчинені Житомирській, Одеській, Донецькій областях, що не відноситься до території Київського районного суду міста Одеси. Також, обвинувачені ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 утримуються в ДУ «Сумській слідчий ізолятор», який розташований місто Суми, проїзд Гайовий, буд. 19, свідки по справі постійно мешкають в місті Суми, враховуючі наявність воєнного стану в Україні, буде складно забезпечити їх безпосередню присутність в судових засіданнях в приміщенні суду розташованому в місті Одесі, що порушить оперативність розгляду зазначеного кримінального провадження.

В шостому абзаці частини першої статті 34 в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2447-VIII від 07.06.2018 зазначено, що до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції).

Крім того, колегія суддів зазначає, що обвинувальний акт розглядається судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, яким в даному кримінальному провадженні є Перше відділення СВ Управління СБ України в Сумській області, фактична адреса вказаного органу досудового розслідування: м.Суми, вул.Герасима Кондратьєва,32, що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Київського районного суду міста Одеси.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 КПК України колегія суддів ВССУ вирішує питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 412 КПК України зазначено, що порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому безумовною підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, з метою економії процесуальних засобів й виходячи з пріоритету права особи на справедливий суд, не порушення інтересів обвинувачених, та своєчасний розгляд справи компетентним судом, враховуючи вимоги, визначені ст.ст. 32, 34 КПК України, які визначають, що направлення кримінального провадження з одного до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів вирішується колегією суддів Верховного суду за поданням суду апеляційної інстанції, в даному конкретному випадку, матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України, підлягають направленню до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про звернення з відповідним поданням до колегії суддів Верховного суду для вирішення питання визначення підсудності в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Також, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не мають міцних соціальних зв`язків, вчинили особливо тяжкі злочини, раніше не судимі, можуть повторити протиправну поведінку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, які має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які передбачають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, можуть знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень у вчиненні яких вони обвинувачуються, впливати на іншого обвинуваченого та свідків, що на думку суду, є підставою для продовження кожному обвинуваченому саме виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виду запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно кожного обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно ст. 183 КПК України суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, під час дії воєнного стану має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Керуючись ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи факт введення воєнного стану, фактичні обставини справи, данні характеризуючи обвинувачених, вимоги кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, колегія суддів вважає за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.2 ст.111 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31,32, 34, 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197,314-315,369-372 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000132 від 22.08.2022 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України - направити до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про звернення з відповідним поданням до колегії суддів Верховного суду для вирішення питання визначення підсудності в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжити відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 31.09.2023 року.

Продовжити відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 31.09.2023 року.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині, оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3