В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2023 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження №0000180, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2023, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ужгород Закарпатської області, громадянки України, українки, неодруженої, яка має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, непрацюючої, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон) встановлено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

В силу ст.18-1 цього Закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають, в тому числі, одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Згідно зі ст.18-2 Закону допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Так, 13 травня 2020 року, ОСОБА_3 у робочий час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті протиправне збагачення, шляхом обману працівників департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, знаходячись в приміщенні департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради за адресою: м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 24, подала працівникам вказаної установи заяву від 13 травня 2020 року, «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» №1092908, бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політки України №441 від 21.04.2015, в яку нею умисно були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з її біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умисно відмітивши позицію «не проживаю» в табличній формі «З особою від якої маю дитину». Зазначена заява стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказаних дітей.

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 , шляхом отримання щомісячних виплат, заволоділа бюджетними коштами у виді державної соціальної допомоги одинокій матері на неповнолітню дитину ОСОБА_6 в період з 04.05.2020 по 30.09.2020 на загальну суму 14948,04 гривень.

Внаслідок вказаних шахрайських дій ОСОБА_3 спричинила державі, в особі департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, матеріальні збитки на загальну суму 14948,35 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном, шляхом обману.

12 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 , повторно, у робочий час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті протиправне збагачення, шляхом обману працівників департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, знаходячись в приміщенні департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради за адресою: м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 24, подала працівникам вказаної установи заяву від 12 жовтня 2020 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» №1122816, бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політки України №441 від 21.04.2015, в яку нею умисно були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з її біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умисно відмітивши позицію «не проживаю» в табличній формі «З особою від якої маю дитину». Зазначена заява стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказаних дітей.

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 , шляхом отримання щомісячних виплат, заволоділа бюджетними коштами у виді державної соціальної допомоги одинокій матері на неповнолітню дитину ОСОБА_6 в період з 01.10.2020 по 31.03.2021 на загальну суму 24023,04 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном, шляхом обману, вчинене повторно (шахрайство).

Внаслідок вказаних шахрайських дій ОСОБА_3 спричинила державі, в особі департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, матеріальні збитки на загальну суму 24023,04 гривень.

Крім того, 22 квітня 2021 року, ОСОБА_3 , повторно, у робочий час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті протиправне збагачення, шляхом обману працівників департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, знаходячись в приміщенні департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради за адресою: м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 24, подала працівникам вказаної установи заяву від 22 квітня 2021 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» №1151080, бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політки України №441 від 21.04.2015, в яку нею умисно були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з її біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умисно відмітивши позицію «не проживаю» в табличній формі «З особою від якої маю дитину», а також в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги у п. 3 не вказала батька дитини, як такий що проживає спільно. Зазначена заява стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказаних дітей.

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 , шляхом отримання щомісячних виплат, заволоділа бюджетними коштами у виді державної соціальної допомоги одинокій матері на неповнолітню дитину ОСОБА_6 в період з 01.04.2021 по 30.09.2021 на загальну суму 21931,02 гривень.

Внаслідок вказаних шахрайських дій ОСОБА_3 спричинила державі, в особі департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, матеріальні збитки на загальну суму 21931,02 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном, шляхом обману, вчинене повторно (шахрайство).

10 листопада 2021 року, ОСОБА_3 , повторно, у робочий час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті протиправне збагачення, шляхом обману працівників департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, знаходячись в приміщенні департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради за адресою: м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 24, подала працівникам вказаної установи заяву від 10 листопада 2021 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» №1170934, бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політки України №441 від 21.04.2015, в яку нею умисно були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з її біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умисно відмітивши позицію «не проживаю» в табличній формі «З особою від якої маю дитину». Зазначена заява стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказаних дітей.

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 , шляхом отримання щомісячних виплат, заволоділа бюджетними коштами у виді державної соціальної допомоги одинокій матері на неповнолітню дитину ОСОБА_6 в період з 01.11.2021 по 30.04.2022 на загальну суму 15923,04 гривень.

Внаслідок вказаних шахрайських дій ОСОБА_3 спричинила державі, в особі департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, матеріальні збитки на загальну суму 15923,04 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном, шляхом обману, вчинене повторно (шахрайство).

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав угоду про визнання винуватості, укладену 28 липня 2023 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , яка здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні, з однієї сторони, та обвинуваченою ОСОБА_3 , з другої сторони, за участі захисника обвинуваченої ОСОБА_5 .

Згідно з даною угодою ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), та кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчиненому повторно (шахрайство).

Сторони узгодили покарання ОСОБА_3 за вчинення зазначених кримінальних правопорушень, а саме, за ч.1 ст.190 КК України у виді 240 годин громадських робіт, за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 2 років 30 днів позбавлення волі. При цьому, сторони погоджуються на звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України та покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В даній угоді також передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання, які передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченій узгоджене сторонами покарання.

Також прокурором в підготовчому судовому засіданні подано заяву представника потерпілого Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради - ОСОБА_11 про надання прокурору Ужгородської окружної прокуратури письмової згоди на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченою ОСОБА_3 та заяву, в якій просить проводити підготовче судове засідання за його відсутності.

Обвинувачена ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні беззастережно визнала винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, за обставин викладених в угоді, вказавши, що укладення угоди між нею та прокурором Ужгородської окружної прокуратури було добровільним, просила призначити узгоджене сторонами покарання та затвердити угоду.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою укладена за його участі, є добровільною, наслідки укладення та затвердження угоди є зрозумілими, порушень при її укладенні не допущено. Вважає, що наявні всі підстави для затвердження вказаної угоди.

Представник потерпілого Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради - ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце даного засідання. При цьому, враховуючи подану заяву представника потерпілого та заслухавши думку учасників справи, які не висловили заперечень щодо проведення підготовчого судового засідання, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності представника потерпілого.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

На виконання вимог ст.474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачена усвідомлює свої права, передбачені п.1 ч.4 зазначеної норми, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та погоджується на призначення узгодженого покарання.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Ухвалюючи вирок, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , передбачене ч.1 ст.190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), та ч.2 ст.190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном, шляхом обману, вчинене повторно (шахрайство).

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, згідно зі ст.12 КК України є проступком, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України - нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є: визнання своєї вини, наявність на утриманні п`ятьох малолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Також суд враховує ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, дані про особу обвинуваченої, яка є молодою за віком, раніше не судима, має зареєстроване місце проживання, на її утриманні перебувають п`ять малолітніх дітей 2017 р.н., 2019 р.н., 2020 р.н., 2021 р.н., 2022 р.н., згідно відповіді №389 від 13.03.2023 ОСОБА_3 по медичну допомогу в КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" не зверталася.

За наведеного, суд вбачає за належне визначити обвинуваченій ОСОБА_3 узгоджену сторонами в угоді міру покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 190 КК України, а саме: за ч.1 ст.190 КК України у виді 240 годин громадських робіт; за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно з пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у виді 240 годин громадських робіт, слід перевести на покарання у виді позбавлення волі строком на 30 днів. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 30 днів.

Між тим, суд, беручи до уваги вищенаведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого та її особу, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших кримінальних правопорушень із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Речових доказів та процесуальних витрат немає.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 на застосовувався.

Прокурор із клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченій до суду не звертався, відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, підстав для застосування запобіжного заходу відносно останньої до набрання вироком законної сили немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.ст.314, 368, 370, 371, 394, 475 КПК України, ст.ст.12, 75, 190 КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 липня 2023 року у кримінальному провадженні №0000180, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2023, між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , з однієї сторони, та обвинуваченою ОСОБА_3 , з другої сторони, за участі захисника обвинуваченої ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, та призначити їй покарання:

за ч.1 ст.190 КК України у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт;

за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Згідно з пп. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт, перевести на покарання у виді позбавлення волі строком на 30 (тридцять) днів.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 30 (тридцять) днів.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його оголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому та захиснику.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1