Справа № 135/694/21
Провадження № 1-кп/147/44/23
УХВАЛА

01 травня 2023 року смт Тостянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 31.03.2021, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

17 лютого 2023 року до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду на підстави ухвали від 14 лютого 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 31.03.2021, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року у справі призначено підготовче судове засідання.

23 лютого 2023 року захисником обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_15 подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, в якому з покликанням на ч.4 ст. 110, ч.1, ч.2 ст. 219, ст. ст. 8, 9 КПК України, звертає увагу на те, що обвинувальний акт затверджений прокурором Вінницької окружної прокуратури 30.06.2021 не відповідає вищевказаним вимогам діючого законодавства України. Так на 1 аркуші обвинувального акту зазначена кваліфікація відносно ОСОБА_10 ч.2 ст. 307 КК України, а на аркуші 46 обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. З 30 листопада 2022 року - моменту винесення ухвали Вінницьким апеляційним судом і до цього часу прокуратурою Вінницької області не усунуто помилки з обвинувального акту відносно кваліфікації дій ОСОБА_10 , що свідчить про те, що прокуратура до цього часу нехтує вимогами ст.і 291 КПК України.

03 квітня 2023 року захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_12 подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обгрунтовання клопотання захисник покликається на те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретизованим, складене на «фені», усупереч вимогам закону та з явною неповагою як до суду, так і до особи, яка в силу презумпції невинуватості є невинною до вирішення справи. При цьому, назвавши ОСОБА_7 «Бродягою», звинувачуючи його в участі якихось «злодійських общаках», життям «по поняттям» і «неписаними законами», він шляхом видуманої прокурором неформальної лексики обвинувачується у діянні, що не передбачене кримінальним законом, не вказано точний час його скоєння (на думку сторони обвинувачення) тощо. Викликає подив такий стиль обвинувачення, обурює неповага прокурора до сторін справи та суду, підтверджує ігнорування прокурором в офіційному документі вимог ст. 10 Конституції України в частині їх викладення на державній мові, а не на «фєні».

Окрім цього, просить суд звернути на наступне. По-перше, в обвинувачені не викладена суть діяння, що відповідало б структурі (гіпотезі, диспозиції) правової норми, передбаченої ст. 255-1 КК України, тобто є неконкретизованим. Частиною 1 ст. 255-1 КК України передбачена відповідальність за умисне встановлення або поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 255-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 , передбачена відповідальність за дії передбачені ч. 1 цієї статті, вчинені повторно або в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах чи установах виконання покарань.

В обґрунтування пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 відбуваючи покарання з 12.03.2020 по 14.04.2021 в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», підтримуючи якісь «злодійські традиції», не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процесу позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, навмисно не підкорювався вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та відбуття покарань ув`язненими в місцях позбавлення волі… чим здобув серед засуджених авторитет. Проте такі дії не є кримінально карними. Надалі він, з метою матеріального забезпечення та координації злочинної діяльності на території ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)», накопичення та утримання грошових коштів, майна чи інших активів, тобто так званого «злодійського общака», подальшого розподілу коштів та майна серед засуджених, виконував наступні функції: забезпечував надходження на територію установи заборонених в обігу речей, предметів, речовин; забезпечував постачання на територію установи тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, які розподіляв серед засуджених; приймав участь у зборі та розподілі коштів, в тому числі здобутих злочинним шляхом, серед засуджених; вирішував спори, які виникли між ув`язненими з точки зору неписаних кримінальних «законів», «по поняттям».

Однак в цій частині пред`явлене обвинувачення є неконкретизованим, а саме: коли саме та які саме дії були вчинені ОСОБА_7 (забезпечив постачання та кому речей в установу, чи розподіляв кошти, як саме тощо)?; не конкретизовано кому він сприяв у вчиненні злочинної діяльності? кого саме він спонукав ти/чи координував у здійсненні злочинної діяльності? чи мало на меті розподіл матеріальних цінностей забезпечення злочинної діяльності?

Також в обґрунтування пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті вказано про те, що 22.03.2021 у телефонній розмові відповідно до взятих на себе функцій ОСОБА_7 заборонив «без його відома та погодження» переміщати в установу покарань наркотичні засоби, а також визначив йому міру покарання, яка полягала у нанесенні тілесних ушкоджень…Водночас, не конкретизовано на кого ж він саме впливав, у чому тут полягає «злочинність» впливу, та не зазначено, чи понесла така особа покарання у виді тілесних ушкоджень тощо.

Як зазначено в примітці ст. 255 КК України, під злочинним впливом слід розуміти, зокрема, організацію або розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення злочинної діяльності.

Інкримінуючи ОСОБА_7 дії щодо участі у зборі та розподілі коштів серед засуджених, частина яких передавалась «за межі установи для підтримання функціонування кримінального елементу на волі» не конкретизовано кому та на яку саме злочинну діяльність він їх передавав. Адже «підтримання функціонування кримінального елементу на волі» не є злочинною діяльністю.

Окрім того, не має значення статус коштів, майна чи інших активів (доходів від них) які розподіляються, зокрема статус так званого «общака», оскільки для кваліфікації дій особи за ч.2 ст. 255-1 КК України необхідно встановити, що такий розподіл здійснюється з метою забезпечення злочинної діяльності самим обвинуваченим чи іншими особами, а не встановити статус коштів, майна чи інших активів (доходів від них).

Також зазначає, що законодавством не визначено поняття «общак», в зв`зку з чим неможливо встановити які саме кошти, майно чи інші активи (доходів від них) можна вважати «общаком».

Також звертає увагу на те, що для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 255-1 КК України, обвинувачений має сприяти, спонукати, координувати або здійснювати інший вплив на злочинну діяльність інших осіб. Вчинення злочинних дій одноособово обвинуваченим повинно кваліфікуватися за відповідними статтями Кримінального кодексу.

Водночас звинувачуючи ОСОБА_7 в злочинному впливі, не зазначено на кого ж саме він впливав. Формулювання у виді «поширив злочинний вплив в установі виконання покарань, а саме на території ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» є некоректним, оскільки вплив здійснюється на особу, а не на територію.

Таким чином, фактично обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним діяння, передбаченого ч.2 ст. 255-1 КК України не сформульоване, а викладені стороною обвинувачення твердження не конкретизовані, є лише припущеннями.

Сам обвинувальний акт у цій частині не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що відповідали б указаній ним правовій кваліфікації за ч.2 ст. 255-1 КК України.

Вважає, що ні фактичні обставини, ні саме обвинувачення, що повторює фактичні обставини, цього не містять.

По-друге, ОСОБА_7 обвинувачується у діянні, що не передбачене кримінальним законом. Так, ОСОБА_7 поміж іншого, обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою передачі у місця позбавлення волі, особливо небезпечних наркотичних засобів у великих розмірах, вчиненому організованою групою, відповідальність за що, на думку прокурора, передбачено ч.3 ст. 307 КК України. Водночас, така кваліфікуюча ознака - незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою передачі у місця позбавлення волі наркотичних засобів не передбачена ні ч.2 ст. 307 КК України ні ч.1 ст. 307 КК України, лише «збут чи передача» (а не «з метою передачі»).

По-третє, діяння за ст. 255-1 КК України на момент його вчинення взагалі не було злочином. Так, в обвинуваченні указано, що в «результаті зазначених дій ОСОБА_7 у період часу з 12.03.2020 по 14.04.2021... умисно встановив та поширив злочинний вплив в установі виконання покарань», тобто початком вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 255-1 КК України, на думку прокурора, є 12.03.2020. Проте, станом на 12.03.2020 Кримінальний кодекс України не містив статтю 255-1 КК, відповідно, відповідальність за придумані прокурором дії не існувало. Указана стаття з`явилась у КК України відповідно до Закону № 671-IX від 04.06.2020, що набрав законної сили 27.06.2020. Відповідно, ОСОБА_7 не міг розпочати вчиняти такий злочин з 12.03.2020. при цьому, в обвинувальному акті не розмежовано, які саме дії вчинив ОСОБА_7 після набрання чинності вказаним Законом.

По-четверте, прокурор в обвинуваченні не розрізняє види співучасті, придумавши новий вид - ОЗГ (організована злочинна група), що не передбачене кримінальним законом. Так, в обвинуваченні зазначено, що «діючи в складі організованої злочинної групи, 30.03.2021, засуджений ОСОБА_7 ……» ( 17 аркуш, третій абзац обвинувального акту). Проте, ст. 28 КК України передбачає лише види співучасті: вчинення кримінального правопорушення групою осіб, групою осіб за попередньою змовою, організованою групою або злочинною організацією. Кримінальний закон не передбачає такий вид співучасті як організована злочинна група (ОЗГ).

По-п`яте, обвинувальний акт містить жаргонні, незрозумілі та образливі вислови.

Вважає, що такі оціночні судження, незрозумілі поняття та образливі прізвиська є неприпустимим в офіційних документах, яким є обвинувальний акт, що порушує основоположні конституційні права людини і громадянина.

Наявність вищевказаної неконкретизованості в обвинувальному акті, жаргонізми та образливі вислови порушує один із основних конституційних принципів - право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), позбавляє обвинуваченого знати у яких конкретних діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд можливості здійснити судовий розгляд на підставі такого обвинувального акта тощо.

Зазначає, що без виконання такого формального обов`язку (роз`яснення суті обвинувачення) суд позбавлений можливості рухатись далі в процесі. Адже п.1 ч. 3 ст. 42 КПК України встановлює, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. У свою чергу, неконкретність і незрозумілість обвинувачення є порушенням п."а" ч.3 ст. 6 ЄКПЛ, а також права на захист. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 87 КПК України така незрозумілість є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Також, просить врахувати, що законом не передбачено правовий механізм для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому такий обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використанні прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Вважає, що зазначені вище порушення свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Захисник ОСОБА_15 під час підготовчого судового засідання своє клопотання про повернення обвинувального акту підтримала покликаючись на доводи викладені в ньому.

Захисник ОСОБА_12 подане нею клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підтримала в повному обсязі за обставин викладених в ньому.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їхні захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вказані клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підтримали та просять їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення цих клопотань та зазначив, що викладені в них аргументи не грунтуються на вимогах закону, є хибними та досліджувалися судом апеляційної інстанції. Також зазначив, що іншим чином описати дії, які ставляться у вину ОСОБА_7 неможливо, це як мова субкультури. Захисником ОСОБА_12 не вказано яким саме вимогам ст. 291 КПК України не відповідає обвинувальний акт. Щодо зазначення в обвинувальному акті ч.3 ст. 307 КК України, то це є технічною помилкою та цій обставини вже була надана оцінка апеляційним судом, може бути усунено в судовому засіданні.

Заслухавши клопотання захисників та їх виступ на підтримку поданих ними клопотань, думку учасників судового провадження, дослідивши доводи вказаних клопотань, суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Аналіз норми п.5 ч.2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Таким чином, особа, якій висунуте обвинувачення, повинна бути детально поінформована про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України.

Щодо пред`явлення обвинувачення за ч.2 ст. 255-1 КК України, то згідно диспозиції статті це є умисне встановлення або поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу (дії, передбачені частинами першою, другою або четвертою цієї статті, вчинені особою, яка здійснює злочинний вплив або є особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі "вора в законі") вчинені повторно або в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах чи установах виконання покарань.

Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255-1 КК України, є встановлення в суспільстві злочинного впливу яке може виражатися у будь-яких діях спрямованих на: сприяння злочинної діяльності; спонукання до злочинної діяльності; координування злочинної діяльності, здійсненні іншого впливу на злочинну діяльність, а також виражається в організації розподілу коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення злочинної діяльності та здійсненні розподілу коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення злочинної діяльності.

Так викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 255-1 КК України вказано (дослівно): « ОСОБА_7 , будучи засуджений 15.12.2009 апеляційним судом Сумської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 , ч.1 ст. 263 КК України до 15 років позбавлення волі, з 12.03.2020 по 14.04.2021 відбував покарання у Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», шо за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, селище Губник, вулиця Гранітна. 15.

Перебуваючи тривалий час в установі відбування покарань, ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)», ОСОБА_7 , будучи засудженим за вчинення умисних злочинів, один із яких являється особлива тяжким, які в свою чергу скоїв, маючи не зняту і не погашену судимість зa вчинення інших умисних злочинів, підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, навмисно не підкорювався вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення», Кримінально-виконавчого кодексу України та «Правилам внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затвердженого Наказом МЮУ № 2823/5 від 28.08.2018, порушуючи визначені ними порядок утримання та відбуття покарань ув`язненими в місцях позбавлення волі.

Внаслідок зазначених порушень, в тому числі порушень розпорядку дня, зберігання спиртовмісних речовин, порушень правил поведінки, порушень форми одягу, погрози фізичною розправою, порушень локалізації, зберігання заборонених предметів, нетактовну поведінку, вживання спиртних речовин, а також враховуючи свої фізичні можливості (ріст, вага, та інші антропометричні дані) ОСОБА_7 здобув повагу і авторитет серед засуджених.

У подальшому. ОСОБА_7 , маючи попередньо здобутий серед засуджених осіб авторитет, як особи, яка веде правильний для «злодійських традицій» спосіб життя, з метою матеріального забезпечення та координації злочинної діяльності на території ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)», накопичення та утримання грошових котів, майна чи інших активів (доходів від них), тобто так званого «злодійського общака», подальшого розподілу коштів та майна серед засуджених, у тому числі доходів, одержаних злочинним шляхом, здійснення сфер злочинного впливу, виконував наступні функції:

забезпечував надходження на територію установи заборонених в обігу речей, предметів, речовин;

забезпечував постачання на територію установи тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, які розподіляв серед засуджених, які вели правильний, в його розумінні, за злодійськими традиціями спосіб життя;

приймав участь у зборі та розподілі коштів, в тому числі здобутих злочинним шляхом, серед засуджених, забезпечував наповнення так званого «злодійського общака», тобто фонду взаємодопомоги в злодійському середовищі, при цьому, частина зібраних коштів передавалась за межі установи для підтримання функціонування кримінального елементу на волі;

вирішував спори, які виникали між ув`язненими з точки зору неписаних кримінальних «законів», «по поняттям», виступаючи в таких випадках в ролі «мирового судді» та визначав обгрунтованість претензій, а також приймав рішення про необхідність покарання винуватця та його вид. Зокрема, за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій відносно ОСОБА_7 , шляхом зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за абонентським номером НОМЕР_1 , якій перебував у користування останнього, зафіксовано 22.03.2021 телефону розмову між ОСОБА_7 та ув`язненим, який відбуває покарання у ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)». Під час телефонної розмови ОСОБА_7 використовуючи попередньо здобуті повагу та авторитет серед засуджених, а також положення у кримінальному середовищі (статус так званого «Бродяги»), за порушення ув`язненим неписаних кримінальних «законів», що полягало у переміщенні наркотичних засобів на територію установи виконання покарань без його відома та погодження, визначив йому міру покарання, яка полягала у нанесені тілесних ушкоджень, а за послідуюче порушення ув`язненим встановлених «неписаних» правил поведінки у кримінальному середовищі - пониження у статусі.

В результаті зазначених дій ОСОБА_7 , у період часу з 12.03.2020 по 14.04.2021, завдяки авторитету, іншим особистим якостям та можливостям, сприяв, спонукав, координував та здійснював інший вплив на злочинну діяльність, тобто умисно встановив та поширював злочинний вплив в установі виконання покарань, а саме на території ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, селище Губник, вулиця Гранітна, 15.

З наведеного вбачається, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 255-1 КК України, такі не є конкретними, а зазначаються узагальнюючі фрази щодо виконання ОСОБА_7 наступних функцій «…забезпечував надходження на територію установи заборонених в обігу речей, предметів, речовин; забезпечував постачання на територію установи тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, які розподіляв серед засуджених, які вели правильний, в його розумінні, за злодійськими традиціями спосіб життя; приймав участь у зборі та розподілі коштів, в тому числі здобутих злочинним шляхом, серед засуджених, забезпечував наповнення так званого «злодійського общака», тобто фонду взаємодопомоги в злодійському середовищі, при цьому, частина зібраних коштів передавалась за межі установи для підтримання функціонування кримінального елементу на волі; вирішував спори, які виникали між ув`язненими з точки зору неписаних кримінальних «законів», «по поняттям», виступаючи в таких випадках в ролі «мирового судді» та визначав обгрунтованість претензій, а також приймав рішення про необхідність покарання винуватця та його вид….». При цьому не вказано часу вчинення таких дій, не конкретизовано кому ОСОБА_7 сприяв у вчиненні злочинної діяльності, кого саме він спонукав чи координував у здійсненні злочинної діяльності, чи мало на меті розподіл матеріальних цінностей забезпечення злочинної діяльності.

В контексті викладеного варто звернути увагу й на те, що кримінальна відповідальність за ст. 255- 1 КК України впроваджена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за злочини, вчинені злочинною спільнотою" від 4 червня 2020 року, яким у Кримінальному кодексі України доповнено, зокрема статтею 255-1, який набрав чинності з 27 червня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника в цій частині що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 за ч.2 ст. 255-1 КК України є неконкретним, оскільки в обвинувальному акті не дотримано вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, чим обмежується право останнього на захист.

Щодо інших наведених захисником ОСОБА_12 доводів, як підстави повернення обвинувального акту прокурору, та доводів викладених захисником ОСОБА_15 в клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору, то такі не можуть бути самостійною підставою повернення обвинувального акту прокурору. Такі можуть бути усунені під час судового розгляду кримінального провадження, в тому числі шляхом зміни обвинувачення. Зокрема, доводи викладені захисником ОСОБА_15 в її клопотанні суд розцінює як технічну помилку, оскільки при формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 прокурором таке викладене саме за ч.2 ст. 307 КК України, а не за ч.3 ст. 307 КК України. Проте з врахуванням наведених вище підстав повернення обвинувального акту прокурору вказані недоліки підлягають усуненню.

Також суд звертає увагу на те, що наведене вище позбавляє суд під час судового розгляду справи реалізувати вимоги ч.1 ст. 348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам норм КПК України, а тому, відповідно до п.3 ч.3 ст. 314КПК України повертає його прокурору.

Керуючись ст. ст. 314-316, 372, 376, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 31.03.2021, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Повний текст ухвали проголошено о 08.40 год. 03 травня 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3