провадження № 1-кп/336/897/2023
ВИРОК

іменем України

26 липня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 16 березня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Озерне Волинської області, громадянина України, маючого середню освіту, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номер обслуги гранатометного відділення гранатоментного взводу роти вогневої підтримки гірсько-штурмового батальйону, у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2019 року за № 165 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду сапера інженерно-саперного взводу 1 гірсько-штурмового батальйону, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків. Наказом військової частини солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця санітара 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону. Наказом командира НОМЕР_2 окремої гірсько-штурмової бригади від 13 лютого 2023 року №45-рс солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номер обслуги гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки гірсько-штурмового батальйону.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

22 січня 2023 року в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, яке розташоване неподалік від населеного пункту Комишуваха (Комишуваська територіальна громада Запорізького району Запорізької області) та був відсутній в місці несення служби до 04 лютого 2023 року.

При цьому, поважних причин для самовільного залишення місця служби, солдат ОСОБА_3 не мав, в тому числі у хворобливому стані, який би перешкоджав проходженню ним військової служби, не перебував.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що в проміжок часу з 22 січня 2023 року по 04 лютого 2023 року будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді стрільця санітара 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу З гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, тривалістю понад десять діб, вчинене в умовах воєнного стану.

Дії солдата ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад десять діб, вчинене в умовах воєнного стану (в редакції до 27.01.2023).

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України: є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України: не встановлено.

Потерпілі від кримінального правопорушення відсутні.

Кримінальним правопорушенням шкоду майнового характеру не завдано, під час досудового розслідування цивільні позови не заявлялись.

Підстави для пред`явлення позову прокурором відповідно до ст. 128 КПК України відсутні.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

22 травня 2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості. Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. ОСОБА_3 з метою співпраці у викритті кримінального правопорушення: добровільно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Сторонами узгоджено, що з урахуванням ступеню тяжкості вчинено, особи підозрюваного, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання винуватості, участі у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, на службі характеризується позитивно, має на утриманні дитину, сторони вважають за можливе при затвердженні угоди ОСОБА_3 призначити покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано службове обмеження для військовослужбовців, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Захисник ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, та просила призначити йому узгоджену міру покарання, зазначила що будь-якого тиску на обвинуваченого вчинено не було, всі дії є добровільними, укладення угоди відбувалося в її присутності.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно ч. 2 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України та яке, згідно зі ст. 12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів.

Вчиненим злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам.

Кримінальним правопорушенням шкоду майнового характеру не завдано.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України: є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України: не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проходить військову службу за контрактом, характеризується виключно позитивно, має місце постійного проживання та реєстрації, раніше не судимий, має на утриманні дитину.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Враховуючи співпрацю ОСОБА_3 зі стороною обвинувачення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась, а також те, що ОСОБА_3 приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації, вчинення кримінального правопорушення вперше, активного сприяння у розкритті злочину, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем проходження служби, раніше не судимий, має на утриманні дитину, сторони узгодили покарання із застосуванням статті ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що узгоджений сторонами із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, відповідає обставинам справи та не суперечить вимогам закону.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, який набрав чинності 27 січня 2023 року, та яким внесено зміни до ст. 69 КК України, ч. 5 ст. 407 КК України в даному випадку не застосовується, оскільки закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи викладене, оскільки умови вказаної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався, клопотань щодо обрання такого до суду не надходило.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, що укладена 22 травня 2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 16 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами, угоди про визнання винуватості від 22 травня 2023 року, покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя: ОСОБА_1