Справа № 372/3822/22
Провадження № 1-кп-132/23
В И Р О К

іменем України

17 липня 2023 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001087 від 22.09.2022 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Українка Обухівського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який працює на посаді фахівця АТ НСТУ «Національне суспільне телебачення», має на утриманні малолітнього сина та неповнолітню доньку, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/22 від 24 лютого 2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/22 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 №2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 259/22 від 18.04.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 №2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/22 від 17.05.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/22 від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_4 21 вересня 2022 року приблизно о 18:30 - 18:37 год. з метою купівлі слабоалкогольних напоїв зайшов до приміщення відділу продажу спиртних напоїв магазину ТОВ ТК «Економ плюс», який розташований по вулиці Соснова, 6/А в місті Українка Обухівського району Київської області.

В подальшому, ОСОБА_4 , придбавши у вказаному відділі магазину слабоалкогольний напій: «Ravo», ємкістю 0,5 літрів, знаходячись біля столу розрахункової каси магазину, розраховуючись з продавцем за придбаний слабоалкогольний напій, помітив, що на столі розрахункової каси знаходиться мобільний телефон марки: «Redmi Note 7, model: M1901F7G, Xiaomi, Nebula Red 4 GB Ram 128 GB Rom», який попередньо залишила продавець відділу продовольчих товарів даного магазину ОСОБА_6 , та яка того дня о 18 годині 29 хвилин купувала в даному відділі спиртний напій.

В свою чергу, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону, належного ОСОБА_6 , скориставшись тим, що продавець даного відділу магазину за його діями не спостерігала, таємно від оточуючих, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу до вказаного столу розрахункової каси, взяв вищевказаний мобільний телефон марки: «Redmi Note 7, model: M1901F7G, Xiaomi, Nebula Red 4 GB Ram 128 GB Rom», вартістю 3757 гривень, в якому знаходилася сім карта мобільного оператору: «Lifecell» т. НОМЕР_1 , яка будь-якої майнової цінності для потерпілої ОСОБА_6 не становить, та поклав його до своєї лівої кишені куртки, в якому був одягнутий, таким чином вчинив його крадіжку.

Після чого, ОСОБА_4 , розрахувавшись з продавцем за придбаний слабоалкогольний напій, залишив приміщення даного магазину, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на вищевказану суму.

Провина ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, що відповідають критеріям належності, допустимості та достатності.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в пред`явленому обвинуваченні заперечив в повному обсязі, наполягаючи, що мала місце знахідка ним вказаного мобільного телефону і він мав добросовісні наміри розшукати законного власника речі задля повернення. При цьому ОСОБА_4 не заперечив деякі обставини, викладені в обвинувальному акті, в частині місця, дати події, предмету, втрата якого потерпілою, і стала приводом для внесення відомостей до ЄДРДР.

Проте суд, оцінивши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , співставивши їх із сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку, що обвинувачений надав суду неправдиві показання, метою яких є виключно ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Так, як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_6 , зайшовши ввечері в магазин «Економ плюс» в якості покупця, розраховуючись біля каси із продавчинею ОСОБА_7 , вона поклала мобільний телефон біля себе на стійку. В цей же момент в приміщення магазину зайшов обвинувачений ОСОБА_4 , який пройшов повз неї і пішов вглиб магазину. Щойно потерпіла ОСОБА_6 , зайшла до квартири, одразу виявила відсутність мобільного телефону, і, передбачаючи, що забула його на касі в магазині, одразу рушила назад. Повернувшись до магазину десь через 7-10 хв. і не виявивши мобільного телефону на місці розрахунку біля каси, потерпіла звернулася із проханням до колег зателефонувати на її номер. Їхній перший виклик був скинутий, в ході другої спроби зробити виклик з`ясувалося, що телефон вже був вимкнутий. На наступний день потерпіла повідомила поліцію про крадіжку. При цьому потерпіла зазначила, що на момент крадіжки заряд телефону становив приблизно 70 %, на наступний день після повернення їй пристрою - 30%. На момент крадіжки потерпіла працювала в магазині «Економ плюс» в якості продавця, обвинувачений їй був добре відомий, як постійний покупець.

Свідок ОСОБА_8 , яка доводиться дочкою потерпілій ОСОБА_6 , повідомила, що 22.09.2022 року до неї прийшла мати та повідомила, що в неї вкрали мобільний телефон, спроби зателефонувати на її номер не мала успіху, так як прилад був відключений. З її телефону вони звернулися із заявою до поліції про вчинену крадіжку.

Ідентифікуючі дані предмету злочину - мобільного телефону, добровільно виданого ОСОБА_4 -22.09.2022 року, відображені в протоколі огляду предмету від 23.09.2022 року. Вартість мобільного телефону, відображена в обвинувальному акті, встановлена в звіті експерта від 29.09.2022 року № 2518.

Суд також встановив розбіжність в зазначені ідентифікуючих даних мобільного телефону в обвинувальному акті та висновку експерта, зокрема в обвинувальному акті помилково зазначено 129 GB, замість 128 GB. Оскільки всі інші дані щодо пристрою збігаються і, враховуючи, що вказана інформація на кваліфікацію злочину не впливає, не збільшує об`єм пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 та не виходить за його межі, суд відображає у вироку в якості предмету злочину - «Redmi Note 7, model: M1901F7G, Xiaomi, Nebula Red 4 GB Ram 128 GB Rom».

Свідок ОСОБА_7 підтвердила показання потерпілої ОСОБА_6 , зокрема, зазначивши наступне. 21.09.2022 року вона працювала в якості продавця в магазині «Економ полюс», ввечері до магазину в якості покупця прийшла її колега, теж продавець цього магазину - ОСОБА_6 . На касі вона розрахувала потерпілу, і після її уходу відволіклася в свій мобільний телефон. Через 2-3 хв. до каси підійшов обвинувачений ОСОБА_4 , якого вона знає, як постійного покупця, мовчки розрахувався за алкогольний енергетичний напій, і одразу вийшов із приміщення магазину. Більше людей в цей період в залі магазину не було. Десь через 5 хв. після свого уходу, але вже після уходу ОСОБА_4 повернулася потерпіла в пошуках свого мобільного телефону. Спроби зателефонувати на номер ОСОБА_6 результату не дали, спочатку пішов виклик, а потім телефон був вимкнутий. На наступний день 22.09.2022 року обвинувачений ОСОБА_4 перед закриттям магазину, прийшов і придбав енергетичний напій, нічого не говорячи та не розпитуючи.

Свідок ОСОБА_7 в ході слідчої дії - пред`явлення для впізнання від 09.11.2022 року вказала на обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка нею була встановлена під час перегляду відеозапису 21.09.2022 року близько 18:30 год. із приміщення магазину, і яка вкрала телефон, і яку вона особисто бачила у вказаний час в магазині.

Свідок ОСОБА_9 , яка теж 21.09.2020 року перебувала в приміщенні магазину, в якості заступника керуючої особи магазину «Економ плюс», підтвердила, що саме з її телефону та телефону директора намагалися здійснити виклик на телефон потерпілої ОСОБА_6 , але спочатку виклик скинули, а потім пристрій вже був відключений.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що переглядала відеозапис із торговельного залу від 21.09.2022 року із метою встановити долю зниклого мобільного телефону потерпілої ОСОБА_6 , та в ході перегляду виявила обвинуваченого ОСОБА_4 , який взяв мобільний телефон зі стійки каси та поклав його собі в кишеню.

Свідок ОСОБА_10 - СТ ДОП Обухівського РУП суду показав, що 22.09.2022 року працівники магазину повідомили поліцію про наявний відеозапис, на якому зафіксовані дії ОСОБА_4 , і пізніше вже в цей день повідомили поліцію про появу ОСОБА_4 в приміщенні магазину ввечері. Прибувши на їхній виклик він, діючи як працівник поліції, зустрів ОСОБА_4 в момент, коли той виходив із приміщення магазину. Повідомивши йому про наявну в них інформацію, ОСОБА_4 одразу підтвердив, що мобільний телефон перебуває у нього, і про свій намір його віддати власнику, який зателефонує на пристрій.

Заступник керуючого магазину ОСОБА_9 на запит слідчого від 22.09.2022 року добровільно надала відеофайл з камери відеонагляду із приміщення магазину ТОВ «Економ плюс» за адресою: вул. Соснова, 6а, м. Обухів Київської області, від 21.09.2022 року на електронному носії флешкарті.

Суд вважає, що вказаний доказ здобутий в порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, яка передбачає збирання доказів шляхом, у тому числі, отриманням від фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, актів експертиз та ін. в добровільному порядку. (постанова ВС в справі № 204/4521/18 від 19.05.2021 року).

Відеозаписом з відеокамери, встановленої в торговельному залі ТОВ «ТК Економ плюс», перегляд якого зафіксований протоколом огляду предметів від 28.09.2022 року, виявлено, що 21.09.2022 року о 18:30 год. потерпіла ОСОБА_6 залишає мобільний телефон біля касового апарату і виходить із приміщення магазину. О 18:30 год. до приміщення магазину входить обвинувачений ОСОБА_4 , який вже о 18:31 год. кладе мобільний телефон до кишені своєї куртки, в момент, коли свідок - продавець ОСОБА_7 не спостерігає за його діями, і через декілька секунд залишає приміщення магазину.

Вказаний відеозапис переглянутий в судовому засіданні за участю обвинуваченого, його зміст співпадає із протоколом огляду від 28.09.2022 року.

Суд не погоджується із позицією захисту щодо недопустимості вказаного доказу - відеозапису із мотивів невідповідності його критеріям оригіналу з огляду на наступне.

У випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 751/6069/19.

Таким чином, сам відеозапис скопійований із відеокамери є самостійним доказом і прирівнюється до оригіналу, відеокамера, в свою чергу, виступає джерелом його походження.

Сторона захисту не висловлювала побоювань з приводу монтажу вказаного доказу чи іншого виду фальсифікації, інформація відображена на відеозаписі узгоджена зі всіма іншими доказами, оглянута в судовому засіданні за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , який не заперечував під час перегляду свою особу на відеозаписі від 21.09.2022 року.

Під час судового розгляду захисник, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив про звернення до слідчого під час досудового розгляду із клопотанням про витребування у мобільного оператора, який обслуговує стільникову мережу сім-карти, даних про ввімкнення/вимкнення за 21-22.09.2022 року, даних щодо дзвінків на вказаний номер та відповідні з`єднання, яке залишено без розгляду.

Під час судового розгляду у задоволенні аналогічного клопотання було відмовлено шляхом постановлення ухвали на місці без виходу до нарадчої кімнати. Мотивом такої відмови було визнання обвинуваченим ОСОБА_4 надходжень двох телефонних дзвінків на мобільний телефон потерпілої після заволодіння ним приладом. Отже, стороною захисту не визнаються виключно мотиви, із яких ОСОБА_4 не відповів на вхідні дзвінки, проте вказані твердження не можуть бути перевірені шляхом витребування запитуваної інформації у мобільного оператора стільникової мережі.

Свідок захисту ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що є близьким другом обвинуваченого, і останній просив його допомогти розшукати власника мобільного телефону. Зі слів свідка обвинувачений ОСОБА_4 знайшов мобільний телефон в магазині «на підставці для сумочок», але через побоювання, що охоронці чи продавці привласнять собі чужу річ, вирішив сам розшукати власника і віддати загублену річ.

Свідок ОСОБА_12 , яка доводиться обвинуваченому дружиною, показала суду, що її чоловік повідомив їй, що знайшов мобільний телефон і має намір його повернути. На наступний день він сказав, що збирається до магазину розшукати власника. Зі слів дружини, коли він повернувся додому ввечері, то пояснив, що під час розшукування власника в магазині до нього підійшла поліція.

Суд, оцінюючи показання свідків захисту, вважає, що вони не спростовують пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення, оскільки дії ОСОБА_4 суперечили декларованим ним словесним намірам щодо повернення телефону. Більш того, суд звернув увагу, що обвинувачений повідомивши 22.09.2022 року ввечері своїй дружині ОСОБА_12 , що йде до магазину розшукати власника, під час перебування в цьому магазині не здійснив жодних дій, які в були спрямовані на з`ясування такої інформації. І, вийшовши вже із приміщення магазину, під час зустрічі із працівниками поліції, які за власної ініціативи запитали його про мобільний телефон ОСОБА_6 , зізнався, що розшукуваний предмет перебуває в нього.

Суд також приймає до уваги, надані стороною захисту роздруківки із карткового рахунку ОСОБА_4 , де зазначена операція купівлі в торгово-сервісній мережі «Економ плюс» 21.09.2022 року о 18:37 год., а не 18:30 год., як зазначено в обвинувальному акті.

На думку захисника неспівпадіння часових показників виходить за межі висунутого обвинувачення у відповідності до ст. 337 КПК України. З цих підстав захисник вважає пред`явлене обвинувачення не є доведеним.

З такими доводами захисника суд не може погодитися з огляду на наступне.

По-перше, поняття «межі висунутого обвинувачення» охоплює наявність складу кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа, а саме наявність в діях особи суспільно небезпечного винного діяння (дії або бездіяльності), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Час, дата, місце тощо є обставинами вчинення кримінального правопорушення, які деталізують об`єктивну сторону кримінального правопорушення, проте відсутність даних про які не відміняє факту вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, часові межі вчинення кримінального правопорушення не охоплюються межами висунутого обвинувачення, оскільки межами висунутого обвинувачення ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Об`єктивна сторона інкримінованого злочину у вигляді таємного викрадення майна не виходить за межі висунутого обвинувачення через неспівпадіння часових показників вказаних на відеозаписі із відеокамери, встановленої в приміщенні магазину, та у роздруківках із карткового рахунку обвинуваченого. Більше того вказана обставина охоплюється одним і тим самим календарним днем - 21.09.2022 року і відрізняється незначним проміжком часу, зокрема 7 хвилинами.

Для доведення висунутого обвинувачення ОСОБА_4 не має вирішального значення той факт, коли було скоєне інкриміноване кримінальне правопорушення 21.09.2022 року о 18:30 год. чи 18:37 хв., а відтак аргумент з приводу не доведення об`єктивної сторони не знаходить свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд, оцінивши сукупність вказаних доказів, прийшов до переконання, що майно - мобільний телефон фактично не вийшло із володіння власника ОСОБА_6 , яка вже через 7-10 хв. повернулася до приміщення магазину із розумінням, що залишила телефон біля каси під час розрахунку; обстановка скоєння злочину давала ОСОБА_4 всі підстави вважати, що власник речі може повернутися за нею. Окрім цього, в цій обстановці переконливим для суду є дії ОСОБА_4 , які звелися до обрання зручного моменту для крадіжки, а саме заволодіння річчю, коли продавець ОСОБА_7 спрямувала свою увагу в іншу сторону; швидкість дій обвинуваченого, яка виявилися у миттєвому вхоплені телефону, покладенні до кишені та такого ж прискореного виходу із приміщення магазину; поведінка останнього не передбачала огляд навкруги в пошуках потенційного власника, звернення до продавця із питаннями про можливого власника мобільного телефону або ін.

Твердження обвинуваченого про знахідку спростовуються й подальшими діями обвинуваченого ОСОБА_4 , який і протягом 21.09.2022 року і протягом 22.09.2022 року не вжив ніяких дій для повернення телефону. Тим більш, незважаючи на завіряння своїй дружині про намір розшукати власника в магазині на наступний день, ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині 22.09.2022 року вже наприкінці дня, не розпитував працівників закладу про осіб, які б зверталися за забутим телефоном. І тільки зустрівшись із працівниками поліції, ОСОБА_4 на їхнє пряме питання повідомив про наявність в нього мобільного телефону.

Крадіжка вважається закінченою з моменту наявності у обвинуваченого можливості розпорядитися вкраденим майном, а така можливість у ОСОБА_4 існувала вже з моменту виходу із магазину 21.09.2022 року і подальші його дії на кваліфікацію за ч. 4 ст. 185 КК України не впливають.

Обвинувачений ОСОБА_4 не зміг надати обґрунтованого пояснення суду на питання про незвернення до працівників магазину із проханням відшукати власника мобільного телефону. Його покази, які звелися до негативної оцінки працівників магазину, як людей, які не заслуговують на довіру, і відносно яких існували реальні побоювання в присвоєнні чужих речей, виглядають непереконливими, безпідставними та принижуючими для інших осіб. При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 не був випадковим покупцем в цьому магазині, і потерпіла, і свідки, і сам обвинувачений зазначили, що він постійний покупець на протязі років.

Верховний Суд в своїй постанові 18.07.2019 року в справі № 761/31918/14-к, зазначив, що якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію "забутості" речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Таким чином, в суду відсутні підстави вважати, що у ОСОБА_4 були наявні умови, перелічені вище, щоб вважати привласнене майно ОСОБА_6 - знахідкою.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні дітей, перебуває в зареєстрованому шлюбі, офіційно працевлаштований, за місцем проживання характеризується, як особа, на яку не надходили скарги, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд вважає, що на підставі вищевикладеного існують підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням певних обов`язків.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим в пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, пройти пробаційну програму «Зміна прокримінального мислення».

Речові докази у кримінальному провадженні - двд диски - зберігати при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити останній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1