ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1681/23 Справа № 194/1841/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000741 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кірове Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК), -

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 років.

За обставин, викладених у вироку суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 16 жовтня 2021 року приблизно о 15.20 годині, як водій КП «Тернівське ЖКП» під час виконання робіт з прибирання сміття на прибудинкових територіях, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів, керуючи трактором «ЮМЗ-6АКЛ», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, в цей час пасажир ОСОБА_9 не втримався на зчіпному пристрою та впав на проїзну частину, де водій ОСОБА_6 допустив переїзд через його тіло лівими колесами причепа.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, зокрема п. 21.11 а), який з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник просять вирок суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його суворість, визнати як обставину, що пом`якшує покарання протиправну поведінку потерпілого та призначити покарання більш м`яке покарання із застосування положень ст. 69 КК та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки, що він беззаперечно визнав свою вину, приніс вибачення сім`ї потерпілого та щирі співчуття у зв`язку з трагедією, яка трапилася через його необережність та необережність зі сторони потерпілого. Посилається на те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики, правопорушення є необережним, активно сприяв досудовому розслідуванню. Просить врахувати, що потерпілий також допустив порушення та став на зчеплення з причепом, що заборонено, а також позицію потерпілих, які просили не позбавляти його свободи та жодних претензій матеріального та морального характеру не мають.

Окрім зазначеного вище, захисник посилається на те, що єдиним доказом, що підтверджує таку кваліфікацію є висновок № 441 експерта токсиколога згідно з яким ОСОБА_6 перебував в стані сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів. Під час допиту експерта в суді вона зазначила, що нею проводилось якісне дослідження, а не кількісне, іншими словами канабіноїди або є в організмі, або їх не має. Також експерт зазначала, що канабіноїди можна виявити в організмі з вірогідністю 90% і через 5 днів після вживання речовини. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час досудового розслідування слідчий ставив питання експерту щодо явності наркотичних речових, проте експерт повідомила, що наркотичні речовини не виявлені, а на окреме питання щодо канабіноїдів - відповіла, що маються.

Під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він дійсно курив канабіс в неділю, а подія сталася в суботу наступного тижня, тобто через шість днів після живання ОСОБА_6 канабісу.

Свідок ОСОБА_10 , яка працює в КП «ТЖКП» медсестрою та проводила огляд ОСОБА_6 16 жовтня 2021 року перед початком роботи, під час допиту в суді зазначила, що стану сп`яніння у нього не було, поведінка обвинуваченого була як завжди.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту в суді повідомила, що грубим порушенням є недотримання техніки безпеки під час збору сміття, коли двірники влізають на причеп трактора, який збирає сміття. В той день коли сталася трагедія, покійний ОСОБА_9 інструктаж не дослухав. Таким чином, цей свідок підтвердила, що стрибання на причіп трактору, в даному випадку на зчіпний пристрій, який з`єднував трактор та причіп є грубим порушенням техніки безпеки, і якби ОСОБА_9 першим дотримався цього правила техніки безпеки, то такої трагедії б не сталося.

Проте, на думку захисника, судом першої інстанції не було надано належної оцінки даним обставинам.

Посилається на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 14, в якій наведені рекомендації, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й вину інших причетних до нього осіб.

Також захисник посилається на вищевикладені відомості в апеляційній скарзі обвинуваченого про особу ОСОБА_6 , його відношення до скоєного та просить визнати пом`якшуючою обставиною протиправну поведінку ОСОБА_9 , врахувати позицію потерпілих стосовно призначення покарання, які просили не позбавляти свободи та застосувати до обвинуваченого статті 69, 75 КК.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених у скаргах просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту і просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілі та їх законний представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомили, заяв або клопотань про поважність причин неприбуття або відкладення розгляду справи до суду від них не надходили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд у її відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК).

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Обставина перебування ОСОБА_6 в стані наркотичного сп`яніння під час скоєння вказаного злочину та позиція сторони захисту з цього питання, яка наведена і в апеляційній скарзі, були предметом детальної перевірки в суді першої інстанції, що підтверджується частково показаннями самого обвинуваченого, показаннями свідка ОСОБА_12 - лікаря-нарколога, який суду пояснив, що 16.10.2021 року була дорожньо-транспортна пригода, після якої було доставлено водія, який вчинив ДТП з постраждалим. У водія бралась сеча з метою виявлення наркотичного сп`яніння. Забір матеріалу проводиться в стаціонарі, запечатується та передається до лабораторії, де робиться висновок, який затверджує лікар. Алкоголю не було виявлено у водія, однак була виявлена наявність «канабіноїдів». Стан сп`яніння ОСОБА_13 є наркотичним. На підставі чого він зробив висновок про те, що обвинувачений перебував в стані сп`яніння. Якщо лабораторія дає висновок «канабоноїди», то не може бути виявлена їх кількість, при цьому також зазначають про «сліди».

Відповідно до показань експерта ОСОБА_14 нею було проведено судову токсикологічну експертизу в даному кримінальному провадженні винесено висновок з використанням методологічних рекомендацій затверджених МОЗ України щодо наркотичних засобів в крові, сечі, та в сечі виявлено канабіноїди, природного походження. Щодо визначення канабіноїдів, то кількісного показника не існує, існує тільки якісний. В крові канабіноїди не визначаються. За 5 днів виводиться 90% наркотичних засобів. Проведена експертиза свідчить про наркотичне сп`яніння та про наявність канабіноїдів в сечі.

Показаннями експерта спростовують доводи захисника, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час досудового розслідування слідчий ставив питання експерту щодо явності наркотичних речових, проте експерт повідомила, що наркотичні речовини не виявлені, а на окреме питання щодо канабіноїдів - відповіла, що маються.

Згідно з висновком № 441 щодо результатів медичного огляду 16.10.2021 року, який складений о 17-10 год. 16.10.2022 року, ОСОБА_6 , оглянутий в наркологічному відділенні № 2 КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», встановлено, що він перебуває в стані сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів, що засвідчено підписом лікаря ОСОБА_12 та ОСОБА_6 (т. 1 а.к.п. 88).

Із акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакціїї №441 від 16.10.2021 року, слідує, що результат огляду ОСОБА_6 - гостра інтоксикація внаслідок вживання канабіноїдів, неускладнене (т. 1 а.к.п. 124).

Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи № 8700 від 19.11.2021 року, вбачається, що при судово-токсикологічному дослідженні доставленої крові від ОСОБА_6 не виявлені: похідні барбітурової кислоти, 1,4 бенздіазепіну, фенотіазіну, фенілетиламіну; морфін, кодеїн, метадон, дімедрол, трамадол, амітриптилін. При судово-токсикологічному дослідженні в доставленій сечі від ОСОБА_6 виявлено канабіоїди (т. 1 а.к.п. 129-138).

Вищевикладені належно оцінені судом першої інстанції і в сукупності підтверджують факт перебування ОСОБА_6 в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим правова кваліфікація його дій місцевим судом надана правильно і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК.

Ставлячи під сумнів доведеність вказаного факту, захисник при цьому не ставить вимогу в апеляційній скарзі про перекваліфікацію дій обвинуваченого або виключення цієї обставини із обвинувачення, а просить апеляційний суд тільки пом`якшити призначене покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання та вирок суду в цій частині, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції виконані належним чином.

Оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років.

Всупереч твердженням в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, суд першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання в повному обсязі виконав вимоги статей 50, 65 КК та належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності зі ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема який раніше не судимий, вчинив тяжкий злочин з необережною формою вини, невідворотні наслідки злочину, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Доводи сторони захисту, що суд не врахував як обставину, що пом`якшує покарання - протиправну поведінку потерпілого, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи були предметом розгляду та оцінки судом першої інстанції про що у вироку наведені відповідні мотиви з якими погоджується і суд апеляційного інстанції. Крім того, поведінка потерпілого, зокрема допущені ним порушення правил безпеки враховані судом під час призначення покарання.

Відомості про особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а саме, що він вину визнав, щиро розкаявся, що визнано судом обставинам, які пом`якшують покарання, а також, що він не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується, враховані місцевим судом, що і стало підставою для призначення покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК.

Стосовно доводів апеляційної скарги сторони захисту про необхідність застосування положень ст. 75 КК, то суд апеляційної інстанції, зауважує, що такі доводи також отримали належну правову оцінку та відповідь в оскарженому вироку, яка ґрунтується на правильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.

17 березня 2021 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" № 1231-IX від 16.02.2021 (далі - Закон № 1231-ІХ), яким частину першу статті 75 КК після слів "за корупційне кримінальне правопорушення" доповнено словами "порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (підпункт 7 пункту 2 Розділу І).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК в редакції Закону № 1231-ІХ, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Злочин, за вчинення якого ОСОБА_6 визнано винуватим мав місце 16 жовтня 2021 року, тобто після набрання чинності Законом № 1231-ІХ.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За таких обставин, в чинній редакції ч. 1 ст. 75 КК законодавцем встановлена заборона про звільнення винних від відбування покарання з випробуванням, які засуджені за порушення правил безпеки дорожнього руху та керували транспортними засобами у стані наркотичного сп`яніння до яких відносить і злочин, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК.

З огляду на вищевикладене, відповідні доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту не ґрунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальність і не можуть бути задоволені, а вирок суду зміненим на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 411, ст. 414 КПК.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту про застосування ст. 69 КК, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 3 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Порядок призначення більш м`якого покарання або покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, передбачений положенням ст. 69 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У даному випадку, суд першої інстанції хоча і встановив обставин, які пом`якшують покарання, однак обґрунтовано не встановив будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК у даному випадку. Не зазначено таких обставин й в апеляційних скаргах сторони захисту.

Посилання обвинуваченого та захисника на наявність у обвинуваченого постійного місця мешкання, визнання ним провини, думку потерпілих щодо виду і розміру покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та враховуються також й апеляційним судом, однак в апеляційній скарзі не зазначено, а апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та наслідків від його вчинення.

Судом першої інстанції правильно враховані характер та тяжкість даного кримінального правопорушення, а також невідворотність наслідків, які настали у вигляді смерті потерпілого. Крім того, ОСОБА_6 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, що було супутнім фактором настання трагічних подій, описаних у вироку.

Правильно враховано місцем судом і рекомендації, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркомані...

Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК відсутні, оскільки судом першої інстанції не встановлено, а в апеляційній скарзі не наведено обставин які б істотно знижували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та свідчили б про те, що призначення покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією статті, є явно не справедливим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі є обґрунтованим і з ним погоджується апеляційний суд, про що зазначено вище.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення покарання, в повній мірі виконав вимоги статей 50, 55, 65 КК та належним чином мотивував своє рішення, у зв`язку з чим не встановлено підстав, передбачених статтями 413, 414 КПК для його зміни чи скасування.

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційних скарг сторони захисту про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні статей 87, 412 КПК, під час апеляційного перегляду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1 КК залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4