ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2509/23 Справа № 206/2878/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Селезнівка Перевальського району Луганської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

За ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2023 року включно.

Одночасно обвинуваченим визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 400 (чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 073 600,00 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) гривень.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Суд врахував продовження існування ризики переховування обвинувачених від суду, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризиків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

В обґрунтування вказує, що прокурором не доведено та не надано доказів, яким чином у випадку застосування до нього домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю можливо переховуватися від суду.

Також вказує, що ОСОБА_10 є одруженим, був військовослужбовцем, має постійне місце проживання, жодного разу не порушував умови тримання в СІЗО, раніше не судимий.

Окрім цього захисник зазначає, що ОСОБА_10 тримається під вартою понад 5 років, а протягом року в судових засіданнях не здійснено жодної процесуальної дії в частині руху справи.

- обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції щодо обґрунтованості наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, послався лише на тяжкість покарання.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 до затримання був приватним підприємцем, має на утриманні матір, міцні соціальні зв`язки, наявність місця проживання.

Захисник зауважує, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою майже 5 років.

Також вказує, що суд не надав обґрунтованої та вмотивованої оцінки щодо можливості або не можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні Обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисників та просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченого, колегія суддів вважає їх слушними та такими, що не позбавленні правових і фактичних підстав.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0001465 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348, ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Судом першої інстанції в судовому засіданні 15 червня 2023 року, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість обвинувачених незаконно впливати на свідків, потерпілого.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_10 , ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а отже, останні будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, в той час як їх анкетні дані та адреси проживання відомі обвинуваченим, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисники в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Разом з цим, при визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинувачених та дійшов помилкового висновку про визначення останнім занадто великого розміру застави.

Доводи апеляційних скарг захисників, в тому числі щодо надмірного розміру застосованої до обвинувачених застави, приймаються колегією суддів до уваги.

Так, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з матеріалами провадження, при оцінці майнового стану обвинувачених колегія суддів враховує, що із таких не вбачається доказів отримання ними значного доходу, будь-які інші дані про наявність у їх власності цінного майна чи інших активів у матеріалах провадження також відсутні.

Колегія суддів враховує, що обвинувачені ОСОБА_10 , є особою раніше не судимою, одружений, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, був військовослужбовцем; ОСОБА_9 є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання, має на утриманні матір похилого віку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначена слідчим суддею застава щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 1 073 600 грн. є завідомо непомірною для кожного з них та може порушити права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , враховуючи дані про їх особу, їх майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір застави до 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що у даному випадку буде пропорційним щодо їх осіб, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для обвинуваченого з урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25 червня 2020 року й Левченко та інші проти України від 11 квітня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників та обвинуваченого слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги у скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348, ч. 3 ст. 185 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити частково.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , строком до 13 серпня 2023 року включно.

Встановити ОСОБА_10 заставу у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот тисяч двісті) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Встановити ОСОБА_9 заставу у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот тисяч двісті) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_9 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_9 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4