Справа № 450/3199/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/351/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Зобов`язано ОСОБА_7 відповідно до положень ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту оголошення вироку.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, 23 серпня 2022 року о 14:06 год., ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц Спрінтер 413» н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою сполучення «Львів-Пустомити-Меденичі», що по вул. Острівській у смт. Щирець, Львівського району, Львівської області біля будинку №32, порушив вимоги розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна інтервал» та «небезпека для руху»; розділу 2 п.п. 2,3 б), д); розділу 12 п.п. 12.3, 12.4, розділу 13 п.п. 13.1, 13,3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, які виразилися в тому, що він керуючи технічно-справним вищевказаним автомобілем, рухаючись зі швидкістю 62,4 км/год., чим перевищив максимально дозволену швидкість на вказаній ділянці дороги, проявив неуважність, до дорожньої обстановки та її змін і під час здійснення випередження попутного велосипедиста не дотримався безпечного бокового інтервалу, не переконавшись, що це буде небезпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку, не застосував своєчасно екстреного гальмування свого автомобіля та, як наслідок, здійснив зіткнення з останнім.

У результаті порушення ПДР України водієм ОСОБА_7 , велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких перебуваючи на лікуванні у КНП «№1-ше територіальне медичне об`єднання м. Львова» ВП «Лікарня Святого Луки» ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 і доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вважає вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом безпідставно не призначено обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком для потерпілого.

Просить скасувати вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком два роки. В решті вирок залишити без зміни.

На апеляційну скаргу прокурора потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення, в якому покликається на те, що така є безпідставною, оскільки необґрунтовано твердження про незаконність судового рішення і не зазначено, в чому ж полягає явна несправедливість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Вважає оскаржуваний вирок вмотивованим та таким, що за своїм змістом відповідає вимогам КПК України.

Наголошує, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не спрямоване виправленню останнього та попередженню вчинення ним нових злочинів, а лише призведе до настання негативних наслідків для нього та сім`ї, оскільки позбавить єдиного заробітку, що в свою чергу, також погіршить і становище потерпілих у справі, так як позбавить ОСОБА_7 можливості виконувати свої зобов`язання щодо виплати щомісячної матеріальної допомоги.

Просить апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2023 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Як вбачається з апеляційної скарги, сторона обвинувачення не оспорює міру основного покарання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування такого з випробуванням, разом з тим, вважає безпідставним не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши в сукупності обставини кримінальної справи, врахувавши особу винного, наявність утриманців батьків похилого віку, думку сторони потерпілих та х представника, а також те, що професія водія є єдиним джерелом доходів для родини ОСОБА_7 , з огляду на індивідуалізацію покарання, в даному конкретному випадку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, підставно призначив обвинуваченому лише основне покарання в межах санкціїч.2 ст. 286 КК України без застосування додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4