Справа № 203/3422/23
Провадження № 1-кс/0203/3064/2023
УХВАЛА

23 червня 2023 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, одруженого, дружина: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в посаді старшого механіка водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «сержант»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000678 від 25.05.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_5 без визначення розміру застави до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000678 від 25.05.2023 року.

В обґрунтування вимог клопотання слідчий зазначив, що у провадженні слідчих Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження №0000678 від 25.05.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Як пояснив слідчий, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №250 від 03 вересня 2022 року сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду стрільця снайпера 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , та зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №10-РС від 16 січня 2023 року сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду старшого механіка водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Проте 02 лютого 2023 року сержант ОСОБА_4 самовільно в умовах воєнного стану залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та незаконно був відсутній на військовій службі у вказаній військовій частині до 21 червня 2023 року поки не був затриманий.

21.06.2023 року о 12:26 годині сержанта ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21.06.2023 року о 14:39 годині ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, захисник ОСОБА_5 .

У клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, а також те, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, викладені в описовій частині клопотання, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків у кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушення, у якому підозрюється. Також слідчий зазначив, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, оскільки вони не будуть достатніми для запобігання вищевказаним ризикам та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру суспільного інтересу, що превалює над принципом поваги до свободи особистості.

З огляду на викладене вище, слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці в умовах гауптвахти без визначення розміру застави.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22.06.2023 року, судову справу №203/3422/23, провадження №1-кс/0203/3064/2023, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 , яка передана судді канцелярією суду 22.06.2023 року.

Судове засідання з розгляду клопотання було призначене на 09:20 годину 23.06.2023 року.

У судовому засіданні прокурор повністю підтримав вимоги клопотання слідчого та просив суд їх задовольнити, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави строком на 60 днів, підстави звернення до суду з клопотанням пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище. Крім того, прокурор наголосив на тому, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України є обґрунтованою та наявні ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Також прокурор зазначив, що підозрюваний знає порядок звернення до командирів, в тому числі щодо повідомлення про факти насильства всередині військової частини, проте до командирів з цих питань не звертався. Тому прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника підозрюваного про визнання незаконним затримання та перевірку фактів застосування фізичного насильства до підозрюваного під час несення військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив суд відмовити у його задоволенні, підтримавши свого захисника.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив суд відмовити у його задоволенні, а також просив суд в порядку ст. 206 КПК України здійснити перевірку факту фізичного насильства, застосовуваного до його підзахисного, під час несення військової служби та факту незаконного затримання. Також, як пояснив захисник, у його підзахисного була поважна причина для самовільного залишення військової частини, оскільки до нього було застосовано нестатутні відносини та фізичне насильство з боку інших військовослужбовців військової частини, ніхто йому та його близьким родичам не дзвонив з приводу самовільного залишення військової частини та під час службового розслідування для надання особистих пояснень. Крім того, як зазначив захисник, його підзахисний сумлінно виконував свій військовий обов`язок, отримав поранення, та наразі в країні військовий стан, тому військовослужбовці зобов`язані дотримуватись військової дисципліни, в тому числі всередині військової частини, не допускати нестатутних відносин.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що органом досудового слідства ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000678 від 25.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до відомостей з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 25.05.2023 року до ЄРДР слідчим були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 10-РС від 16 січня 2023 року, сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду старшого механіка-водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 10-РС від 16 січня 2023 року, сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду старшого механіка-водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 33 від 02 лютого 2023 року, сержанта ОСОБА_4 було знято з грошового, продовольчого забезпечення з 02 лютого 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 року №693 «За результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини сержантом ОСОБА_4 », було підтверджено факт самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці старшим механіком-водієм 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_4 в період з 09 години 30 хвилин 02.02.2023 року по час складання наказу 20.02.2023 року.

21.06.2023 року о 12:26 годині сержанта ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України та складено протокол затримання підозрюваного від 21.06.2023 року у присутності двох понятих та вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_4 , які підозрюваний підписав без зауважень.

21.06.2023 року о 14:39 годині ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, захисник ОСОБА_5

21.06.2023 року о 16:55 годині ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 було вручене клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також у судовому засіданні судом були безпосередньо досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах клопотання, а саме копії: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, акт службового розслідування, проведеного за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , витяги з наказів, доповідь про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_4 , пояснення, військового квитка, службової характеристики, медичної характеристики, протоколів допитів свідків, протоколу допиту підозрюваного, медичної документації.

Суд зазначає, що відповідно до статей 131, 132, 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, застосовується під час досудового розслідування до особи на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 05:30 години 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан, який згодом було продовжено.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 407 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до положень частини 1 статті 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень статті 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Відповідно до положень статті 207 КПК України, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу:

1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення;

2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках, зокрема, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції затримана чи взята під варту особа має право ініціювати провадження з метою перевірки судом процесуальних і матеріально-правових умов, які є неодмінними для забезпечення «законності» у значенні пункту 1 статті 5 Конвенції позбавлення її свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, та легітимність мети, з якою здійснювалися це затримання і подальше тримання під вартою (див. справу «Ґраусліс проти Литви» (Grauslys v. Lithuania), заява № 36743/97, пункти 5155, від 10 жовтня 2000 року). 48. У пункті 4 статті 5 зазначено, що «суд без зволікання встановлює законність затримання». Ця вимога містить два аспекти: по-перше, можливість здійснення судового контролю має забезпечуватися невдовзі після взяття особи під варту і, в разі необхідності, з розумною періодичністю надалі. По-друге, таке провадження має здійснюватися з належною старанністю (див. справу «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 115). 49. Процедура вирішення питань стосовно тримання під вартою має здійснюватися з дотриманням принципу змагальності і завжди має забезпечувати рівність процесуальних засобів сторін у справі (див. справу «Тжаска проти Польщі» (Trzaska v. Poland), заява № 25792/94, п. 74, від 11 липня 2000 року). Забезпечення затриманому права бути заслуханим особисто або за допомогою певного представництва є однією з основоположних гарантій процедури, що застосовується при вирішенні питань позбавлення свободи (див. рішення у справі «Кампаніс проти Греції» (Kampanis v. Greece) від 13 липня 1995 року, серія А, № 318-B, п. 47). 50. Хоча пункт 4 статті 5 Конвенції не зобов`язує досліджувати кожний аргумент у доводах особи, взятої під варту, стосовно законності такого заходу, суддя, розглядаючи таке звернення, повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які для цілей Конвенції є неодмінними для забезпечення «законності» позбавлення свободи (див. справу «Ніколова проти Болгарії» (Nikolova v. Bulgaria) [GC], № 31195/96, п. 61, ECHR 1999-II).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у рішенні від 17 березня 2011 року у справі «Бочаров проти України», здійснення розслідування фактів жорстокого поводження та катування щодо особи під час досудового слідства тим же органом, який проводив досудове розслідування не може бути визнане незалежним та ефективним розслідуванням.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналіз викладеного вище та встановлених у ході судового засідання обставин кримінального провадження, досліджених матеріалів клопотання дає слідчому судді підстави для висновку про те, що підозрюваного ОСОБА_4 було затримано в порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, складено протокол затримання в присутності понятих, повідомлено про застосування засобів фіксації, роз`яснені права затриманого в порядку ст. 42 КПК України, вручене повідомлення про підозру уповноваженою особою слідчим ОСОБА_10 , забезпечена участь захисника, у зв`язку із чим, факту незаконного затримання підозрюваного судом не встановлено та ОСОБА_4 вважається таким, що набув статус підозрюваного в порядку, визначеному КПК України.

При цьому суд враховує те, що підозрюваний ознайомився з протоколом затримання та підписав його без зауважень. Крім цього, слідчий за погодженням з прокурором невідкладно у встановлений КПК України строк ініціював питання щодо розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто органом досудового розслідування не було допущено невиправдного затримання особи та її утримання без ухвали слідчого судді.

Таким чином, з поданих матеріалів клопотання судом не встановлено істотних порушень норм КПК України під час затримання підозрюваного в порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, та його утримання без ухвали слідчого судді.

При цьому суд в порядку ст. 206 КПК України, з огляду на показання підозрюваного, надані під час його допиту в якості підозрюваного (протокол допиту підозрюваного від 21.06.2023 року, проведений слідчим ОСОБА_11 ), вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо необхідності перевірки судом фактів застосування фізичного насильства до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.01.2023 року під час несення ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в посаді старшого механіка водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «сержант». Оскільки ст. 206 КПК України визначає обов`язок слідчого судді провести перевірку фактів застосування фізичного насильства та порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі. Натомість ст. 214 КПК України не позбавляє сторону захисту права самостійно звернутися до уповноважених органів досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Суд бере до уваги те, що зовнішній вигляд підозрюваного, стан та обставини кримінального провадження дають суду підстави для висновку про відсутність підстав для ствердження про застосування насильства до підозрюваного ОСОБА_4 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, а такі твердження сторони захисту є недоведеними.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту, заявленого в усній формі, в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконності затримання та перевірки фактів застосування фізичного насильства до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.01.2023 року під час несення ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас суд, вирішуючи по суті клопотання слідчого, у ході судового розгляду клопотання дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення матеріали клопотання, досліджені у судовому засіданні, у своїй сукупності доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Вказаного висновку слідчий суддя дійшов, з огляду на обізнаність підозрюваного про тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, характер кримінального правопорушення, те, що підозрюваному відомі свідки, які були допитані в ході проведення слідчих дій, так як підозрюваний усвідомлює, що повідомлення про підозру базується, у тому числі на показаннях свідків, з якими він проходить військову службу, а також те, що підозрюваний самовільно залишив військову частину та тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, поки не був затриманий 21.06.2023 року, не виявляв бажання повернутися на місце військової служби та продовжувати її, перебував вдома, та на момент проведення судового засідання у суду відсутні будь-які докази на підтвердження поважності причин самовільного залишення підозрюваним військової частини.

Крім того, суд відхиляє доводи сторони захисту про наявність поважних причин для самовільного залишення військовослужбовцем військової частини з посиланнями на перебування підозрюваного на лікування після отримання бойового поранення. Оскільки відповідно до витягу з наказу №316 командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 року, з 07.11.2022 року підозрюваний вважався таким, що вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням, контузією, травмуванням, отриманих під час ведення бойових дій до військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , а з 24.11.2022 року він вважався таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікувального закладу та знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до витягу з наказу від 24.11.2022 року №333. При цьому відповідно до витягу з наказу від 17.01.2023 року №17, підозрюваний вважався таким, що був прийнятий та приступив до виконання обов`язків за посадою старшого механіка-водія 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-117790А (2249), у військовій частині НОМЕР_1 . Натомість з 02.02.2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Тобто після отримання бойового поранення та проходження лікування у лікувальному закладі підозрюваний уже став до служби та продовжував її, а військову частину самовільно залишив 02.02.2023 року, що підтверджується актом службового розслідування.

З огляду на приписи приведених вище норм, а також практику Європейського суду з прав людини, суд беручи до уваги встановлені судом обставини кримінального правопорушення, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з урахування попередньої поведінки підозрюваного; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з якими підозрюваний проходить військову службу, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також при обранні запобіжного заходу суд враховує обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного (відсутність хронічних захворювань), ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід, бере до уваги вимоги ч. 8 ст. 176 та ч. 4 ст. 183 КПК України, за якою під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, та з урахуванням обставин, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, враховуючи позицію сторони захисту дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку про те, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись статтями 176, 177, 182, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвоката ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним затримання підозрюваного в порядку п. 1 ч. 1 ст. 206 КПК України та перевірку фактів застосування до підозрюваного фізичного насильства під час несення ним військової служби 30.01.2023 року у військовій частині НОМЕР_1 , заявленого в усній формі, у кримінальному провадженні №0000678 від 25.05.2023 року, відмовити.

Клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000678 від 25.05.2023 року, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_5 строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування, тобто з 21.06.2023 року до 19.08.2023 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання та контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Строк дії ухвали визначити до 19.08.2023 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 23.06.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1