Дата документу 08.05.2023 Справа № 937/8240/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/8240/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/824/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 травня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся начальник Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказав, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходилось кримінальне провадження №0002186 від 27 серпня 2020 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Під час судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжувалась, у зв`язку із наявністю ризиків та їх реальним характером. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було змінено на Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до 30 березня 2023 року включно. Оскільки до завершення судового розгляду та ухвалення рішення по суті необхідно допитати свідка ОСОБА_9 , переглянути долучені відеозаписи слідчих дій, а також ризики, які слугували підставою для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування не зменшилися, прокурор просив продовжити строк тримання під вартою останньому строком на 2 місяці.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 травня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він вже тривалий час перебуває під вартою, перехворів на туберкульоз, має групу інвалідності, має ВІЛ - інфекцію тяжкої форми, а тому потребує належного лікування.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт з 23 год. до 6 год. ранку, встановивши за його адресою: АДРЕСА_2 , звільнити обвинуваченого з-під варти негайно.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що з моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , а саме, з серпня 2020 року і до сьогоднішнього дня сплив великий термін перебування обвинуваченого під вартою.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні.

Зазначає, що за час перебування під вартою ОСОБА_6 жодного разу не висловлював думок щодо переховування від правосуддя, він не має ані закордонного паспорту, ані біометричного паспорту громадянина України, що унеможливлює купівлю квитка для перетину кордону України, він не має жодних родичів на території інших країн, які б бажали надати йому тимчасовий притулок в разі його переховування від правосуддя, крім того, на території України введений «воєнний стан» і відповідно існують певні обмеження перетину як кордону України та і переміщення всередині країни.

Крім того, вказує, що конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином правосуддя немає.

Звертає увагу на те, що всі докази (письмові, речові та інші) не були вивезені стороною обвинувачення під час окупації міста Мелітополь.

Також зазначає, що сторона обвинувачення не звернулась до суду з відповідним клопотанням про відновлення втраченого провадження, що свідчить про навмисне затягування розгляду даного кримінального провадження неупередженим судом.

Вказує, що ОСОБА_6 хоча раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, але за попереднім злочином покарання відбув, адміністративний нагляд за ним не встановлювався, ніколи не перебував у розшуку, отже немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, зауважує, що за час тримання під вартою, тобто, з серпня 2020 року та до сьогодні відносно обвинуваченого не були внесені відомості до ЄРДР стосовно скоєння ним інших кримінальних правопорушень, що свідчить про мінімальний ризик скоєння обвинуваченим інших правопорушень.

Зазначає, що з 2020 року ані свідки, ані потерпіла не зверталися з відповідними заявами до правоохоронних органів, або до сторони обвинувачення, або до суду стосовно того, що будь-яка особа спонукає їх змінити свідчення.

Звертає увагу на те, що всі свідки та потерпіла залишилися на тимчасово окупованій території м. Мелітополя, тому ризик впливу на них є мінімальним.

Вказує, що ОСОБА_6 має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим тримається в ДУ «Дніпровський слідчий ізолятор №4» та потребує спеціального медичного лікування, яке не може надати медична частина ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», оскільки немає у розпорядженні інфекційного відділення.

Зауважує, що в даній кримінальній справі загальний термін тримання під вартою ОСОБА_6 вже становить 2 роки 8 місяців і судовий розгляд не закінчений, тому раніше заявлені доводи прокурора про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час неможливо вважати підтвердженими та належно обґрунтованими.

Зазначає, що в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу він зможе отримати фінансову допомогу, як ВПО від держави, що дасть йому змогу бути фінансово незалежним, а також родичем обвинуваченого ОСОБА_10 надана письмова згода на відбування альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційні скарги та вказала, що родич обвинуваченого - ОСОБА_10 може надати житло для проживання обвинуваченого в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги та вказав, що у нього поганий стан здоров`я, належного лікування він не отримує.

Прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань відкладення розгляду апеляційних скарг не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Крім того, із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце проживання на тимчасово окупованій території, зокрема, у Мелітопольському районі Запорізької області, що може спонукати його до переховування на вказаній території.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що як випливає із клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, свідок ОСОБА_9 ще не був допитаний судом під час розгляду даного кримінального провадження, і будучі обізнаним про анкетні дані такого свідка, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити на такого свідка незаконний вплив з метою зміни ним показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше вже притягувався неодноразово до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти життя та здоров`я особи, і звільнившись від відбування покарання з іспитовим строком, через рік вчинив дії, за які знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який йому інкримінується, що свідчить про високу його схильність до вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, як того просять апелянти, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконного впливати на свідка та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював продовжити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано, у зв`язку із чим доводи останнього та його захисника щодо неможливості перебування в умовах слідчого ізолятору через поганий стан здоров`я обвинуваченого на даний час є не підтвердженими.

Щодо доводів захисника про довготривале перебування обвинуваченого під вартою, то воно обумовлюється об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Крім того, наразі згідно Указом Президента України на території України діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, що також з об`єктивних причин уповільнює розгляд даного кримінального провадження, адже матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 перебували на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, де територія, на якій він розташований, наразі є тимчасово окупованою.

При цьому, як вбачається із матеріалів клопотання, прокурором здійснюються всі заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою подальшого їх допиту в суді (а.с. 31).

На думку апеляційного суду, перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, враховуючи зазначені обставини, зокрема, складність кримінального провадження, оскільки злочин, в якому обвинувачується останній є особливо тяжким, великий обсяг доказів, тимчасову окупацію території, на якій розташований суд, в якому перебували на розгляді матеріали кримінального провадження, місце проживання потерпілих та свідків (останнє їх місце проживання в Мелітопольському районі Запорізької області), характер суспільного інтересу, не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи захисника щодо відсутності у обвинуваченого закордонного паспорту, біометричного паспорту громадянина України та відсутність у останнього родичів в інших країнах не можуть бути підставами для скасування законного, обґрунтованого та судового рішення.

Враховуючи викладене, застосування менш суворішого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, як того просять апелянти не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів враховує доводи як захисника так і обвинуваченого з приводу поганого стану здоров`я останнього та приходить до наступного.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико - санітарних і оздоровмо-профілактичних програм, в тому числі і держаних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на доводи щодо стану здоров`я обвинуваченого та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», а у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 травня 2023 року включно, залишити без змін.

Відповідно до ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4