Провадження № 1-кп/206/218/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 Самарський районний суд

міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання захисників та обвинувачених про повернення обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.10.2020 під № 0000034 відносно ОСОБА_12 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_14 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_20 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 с т. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2023 в провадження Самарського районного суду міста Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду в порядку ст. 34 КПК України, надійшов обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_12 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_14 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_21 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Своє клопотання захисник обґрунтувала тим, що з обвинувального акта щодо обвинуваченого ОСОБА_12 вбачається, що його зміст не містить належний опис фактичних обставин кримінального правопорушення тa формулювання висунутого обвинувачення. З обвинувального акту неможливо визначити в чому обвинувачується її підзахисний. Також стаття 317 КК України взагалі не передбачає частини 3, яку інкримінують на першому аркуші обвинувального акта, тобто такої частини не існує та не існувало. Крім того, на аркуші 28 обвинувального акта у другому абзаці, дії ОСОБА_12 кваліфікують за ч. 2 ст. 317 КК України, в той час як в абзаці шостому частину 317 статті взагалі не визначено, що ж до тексту інкримінованої статті, то на думку прокурора дії ОСОБА_12 виразились в організації місця незаконного виробництва, виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, групою осіб, у складі злочинної організації, так, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 орендували приміщення, та обладнали його, все за вказівкою особи, яку орган досудового слідства наділив роллю організатора та матеріали відносно якої виділив в окреме провадження. Про дії ОСОБА_12 не зазначено, останній не надавав вказівок на обладнання приміщення, не забезпечував матеріально це приміщення, не надавав його у користування, зовсім нічого направленого на організацію або утримання «лабораторії». Тобто об`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України не визначено в діях ОСОБА_12 . Крім того, стаття 317 КК України яку покладено в обвинувачення ОСОБА_12 не було внесено до ЄРДР, про що свідчать всі витяги з ЄРДР які містяться в матеріалах досудового розслідування та постанови про об`єднання кримінальних проваджень. Відповідно до аркушу 28 обвинувального акту, умисні дії ОСОБА_12 виразились у створенні та керівництві злочинної організації, а також участі в ній, що кваліфікується за ч. 1 ст. 255 КК України, участь в злочинній організації може бути кваліфікована лише за ч. 2 ст. 255 КК України, оскільки ч. 1 ст. 255 КК України не охоплює участь в злочинній організації. Натомість прокурор викладає формулювання дій ОСОБА_12 за частиною 1 та 2 ст. 255 КК України, однак зазначає виключно частину 1 статті 255 КК України. Разом з тим, на аркушах 3, 4 та 18 обвинувального акта роллю організатора наділено ОСОБА_12 , однак на аркушах 23-28 роллю організатора наділено особу, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. ОСОБА_12 інкриміновано роль організатора, в той час як відповідно до тексту всього обвинувального акта організатором є особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Відповідно до обвинувального акта умисні дії ОСОБА_12 виразилась в організації в незаконному придбані, зберіганні прекурсорів, вчиненого організованою групою в особливо великих розмірах, в складі злочинної організації. Об`єктивна сторона статті 311 КК України не викладена в обвинувальному акті в діях ОСОБА_23 , останній не виробляв, не виготовлював, не придбавав, не зберігав, не перевозив, не пересилав прекурсори та не надавав вказівки щодо таких дій іншим особам, обвинувальний акт взагалі не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_12 , не зазначено щодо кожної інкримінованої статті їх об`єктивних та суб`єктивних сторін складу злочину. Така суперечність обвинувального акта щодо не визначення об`єктивної та суб`єктивної сторони складів інкримінованих кримінальних правопорушень не дає можливості у майбутньому розібратися з усіма ознаками складу злочинів, та є перешкодою для призначення обвинувального акта до розгляду. Також, прокурором порушено вимоги п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, та додано розписки не підозрюваних, а обвинувачених. Крім того, обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 складений прокурором ОСОБА_24 та затверджений на титульній сторінці прокурором ОСОБА_24 . Тобто, обвинувальний акт відразу був складений прокурором, а слідчим, який брав участь у досудовому розслідуванні, взагалі не складався. Ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового розслідування не містять жодних даних щодо відмови слідчому у затвердженні обвинувального акта прокурором, що є єдиною підставою для складання обвинувального акта прокурором. Враховуючи вищевикладене, просила повернути прокурору відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_24 обвинувальний акт та додатки до нього в кримінальному провадженні № 0000034 від 31.01.2020 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ч. 307, ч.4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 317 ККУ, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 в підготовчому судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив обвинувальний акт повернути прокурору.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримала позицію захисника ОСОБА_4 та просила повернути обвинувальний акт прокурору. Обвинувачений ОСОБА_13 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що не розуміє суті обвинувачення та просив обвинувальний акт повернути прокурору.

Захисник ОСОБА_5 зазначила, що даний обвинувальний акт є неналежно складеним, що позбавляє можливості здійснювати подальший захист інтересів обвинувачених та особисто захиснику не зрозуміло по яким статтям обвинувачується її підзахисний. З огляду на викладене, просила обвинувальний акт повернути прокурору. Обвинувачений ОСОБА_14 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що не розуміє суті обвинувачення. Підтримав позицію захисника та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника ОСОБА_4 та додала, що формулювання обвинувачення не конкретизоване та позбавляє сторону захисту можливості надавати якісну професійну допомогу підзахисному, що призведе до порушення права обвинуваченого на захист, просила обвинувальний акт повернути прокурору. Захисник ОСОБА_6 підтримала позицію захисників в повному обсязі та зазначила, що ст. 317 КК України взагалі не вносилася до ЄРДР, але в обвинувальному акті дана стаття присутня, просила обвинувальний акт повернути прокурору. В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 зазначив, що не розуміє суті обвинувачення, також підтримав позицію захисників та просив обвинувальний акт повернути прокурору.

Захисник ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні підтримав позицію захисників та зазначив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт може складатись та затверджуватися прокурором без складання його слідчим лише в одному випадку, а саме відмови слідчому в затвердженні обвинувального акту, але даний обвинувальний акт складений та затверджений прокурором, без документу, який підтверджує відмову слідчому в затвердженні обвинувального акту, тому не можливо зробити висновок про законність складання і затвердження прокурором обвинувального акту. З огляду на викладене, захисник ОСОБА_8 просив обвинувальний акт повернути прокурору. В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 зазначив, що не розуміє суті обвинувачення. Підтримав захисника та просив обвинувальний акт повернути прокурору.

Захисник ОСОБА_10 в підготовчому судовому засіданні підтримав захисників та звернув увагу суду на сторінку 80-81 обвинувального акта, де зазначено, що « ОСОБА_17 обвинувачується в наступному …», але далі по тексту зазначено все про обвинуваченого ОСОБА_12 та не зазначені будь-які дії обвинуваченого ОСОБА_17 . З огляду на викладене, захисник ОСОБА_10 просив обвинувальний акт повернути прокурору. В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 підтримав захисника та зазначив, що з обвинуваченим ОСОБА_12 не знайомий та до цього моменту його не бачив, також додав, що обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України та останньому не зрозуміла суть обвинувачення, тому просив обвинувальний акт повернути прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_18 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що взагалі не розуміє в чому його звинувачують, оскільки в обвинувальному акті не вірно вказано кваліфікацію кримінального правопорушення та не зазначено в чому саме обвинувачений ОСОБА_18 обвинувачується, у зв`язку з чим порушується його право на захист. З огляду на викладене, просив обвинувальний акт повернути прокурору. В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_11 підтримала думку підзахисного ОСОБА_18 та просила обвинувальний акт повернути прокурору.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні щодо заявленого клопотання адвокатом ОСОБА_4 та підтриманого іншими захисниками та обвинуваченими зазначила наступне, що в даному обвинувальному акті прокурором викладені тільки ті фактичні обставини, які він вважає доведеними, тобто відповідно до тих доказів, які були зібрані під час досудового розслідування. Також прокурор зазначила, що перевірити викладення фактичних обставин можливо лише під час судового розгляду, тому прокурором під час судового розгляду буде надано ті докази, які він вважає такими, що підтверджують вину обвинувачених, а сторона захисту та обвинувачені зможуть надати свої доводи та заперечення щодо допустимості чи недопустимості доказів, та лише в такому разі суд зможе вирішити питання чи дійсно фактичні обставини в обвинувальному акті викладені належним чином. Щодо недоліку зазначення в обвинувальному акті ч. 3 ст. 317 КК України прокурор зазначила, що це «опечатка» та це вбачається з викладеної правової кваліфікації, яка зазначена у відповідній частині ст. 317 КК України. З приводу доводу складення прокурором обвинувального акту, зазначила, що обвинувальний акт було складено та підписано прокурором, оскільки таке право передбачене КПК України. Враховуючи викладене, прокурор просила відмовити в задоволенні клопотання захисників та обвинувачених щодо повернення обвинувального акту прокурору та призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Вислухавши доводи та пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Однак, даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальністьта формулювання обвинувачення.

Як вбачається безпосередньо із тексту обвинувального акта, в останньому міститься інформація про те, що: «Умисні дії ОСОБА_12 , які виразилися у організації місця для незаконного виробництва, виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, групою осіб, у складі злочинної організації кваліфіковано ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України. Умисні дії ОСОБА_25 , які виразились у організації в незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів вчиненого організованою групою в особливо великих розмірах, у складі злочинної організації кваліфіковано за ч. 3 ст. 311 КК України. Умисні дії ОСОБА_12 , які виразилися у незаконному виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненого учасником, та особою яка раніше вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 317 КК України, у складі злочинної організації кваліфіковано ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України. Умисні дії ОСОБА_25 , які виразились у створенні та керівництві злочинною організацією, а також у участі в ній кваліфікуються за ч. 1 ст. 255 КК України. За сукупністю вчиненого умисні дії ОСОБА_12 кваліфікуються за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ст. 317 КК України». Таким чином, прокурором викладено формулювання ч. 1 та ч. 2 ст. 255 КК України в діях ОСОБА_12 , однак зазначено виключно ч. 1 ст. 255 КК України. Також прокурором на першому аркуші та далі за текстом обвинувального акта зазначається ч. 3 ст. 317 КК України у відношенні всіх обвинувачених, якої Кримінальний кодекс України взагалі не передбачає.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, судовий розгляд без формулювання конкретного обвинувачення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність фактично є неможливим.

Так, дійсно частина 2 ст. 337 КПК України передбачає, що під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Отже, таке право у прокурора є згідно ст.ст. 337-341 КПК України, але вже під час судового розгляду у чітко визначених даними положеннями випадках.

В той же час згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, саме у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, прокурору, якщо він не відповідають вимогам КПК України.

З системного аналізу положень КПК України щодо вимог до складання та направлення обвинувального акта до суду, проведення підготовчого судового засідання та параграфу 2 «Межі судового розгляду», слід дійти висновку, що ототожнювати інститути усунення недоліків обвинувального акту зі зміною обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення та відмови від підтримання державного обвинувачення є не вірним.

До того ж згідно ч. 1 ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Якщо обвинувачених декілька, головуючий здійснює зазначені дії щодо кожного з них.

Тобто, вже на даній стадії судового провадження обвинувачення не може не відповідати вимогам КПК України та має бути конкретним і зрозумілим суду та всім учасникам кримінального провадження та відповідно до закону суд не зможе перейти до визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення щодо кожного. Тому, на переконання суду, висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком прокурора та невід`ємною частиною права обвинувачених на захист та доступ до правосуддя.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та вірної правової кваліфікації дій кожного обвинуваченого унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати судом судовий розгляд та адвокатами та їх підзахисними захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно призведе до порушення ст. 6 Конвенції.

Як приклад можливо зазначити наступне: відповідно до тексту обвинувального акта прокурором визначено роль обвинуваченого ОСОБА_12 , а саме на аркуші 6 та далі за текстом обвинувального акта: «як організатор та керівник зазначеної злочинної організації ОСОБА_12 …», а також на аркуші 20 та далі за текстом обвинувального акта зазначено, що: «як співорганізатор та керівник злочинної організації, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження…», однак не зрозуміло кого саме наділено роллю керівника в кримінальному провадженні.

Також, як вбачається з аркушу 80-81 обвинувального акта, а саме: « ОСОБА_17 … обвинувачується у наступному: За невстановлених досудовим слідством обставинами ОСОБА_12 придбав невстановлену кількість психотропної речовини … ОСОБА_12 , 16.03.2020, перебуваючи біля магазину АТБ за адресою: місто Дніпро, вул. Констянтина Острозького, 35 … збув психотропну речовину … В подальшому ОСОБА_12 , на початку 2020 року … розробив стійкий злочинний план … В подальшому, для реалізації свого злочинного плану та умислу, ОСОБА_12 , маючи лідерські якості … вирішив утворити та очолити стійке ієрархічне об`єднання … З цією метою ОСОБА_12 … залучив свого знайомого матеріали відносно якого виділено в окреме провадження …».

Суд звертає увагу, що вищезазначені недоліки містяться в обвинувальному акті щодо всіх обвинувачених.

Тобто, обвинувальний акт в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить виклад фактичних обставин кожного кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кожного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відносно кожного обвинуваченого.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 листопада 2021 року (справа № 161/7092/20, провадження № 51-5946кмо20) зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Аналіз юридичної складової цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 21 березня 2019 року (справа № 753/11543/17-к провадження № 51-5990км18) зазначив, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням усіх ознак об`єктивної сторони злочину, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, для реалізації права на захист та вирішення інших питань. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Європейській конвенції з прав людини, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у свої практиці вважає, що неконкретність, розмитість обвинувачення є порушенням прав обвинуваченого в світі ст. 6 Конвенції. Так, зокрема у рішенні за справою «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначається наступне: Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначає, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії", № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Тому суд, враховуючи неодноразові правові висновки Верховного Суду та прецедентну практику ЄСПЛ, категорично не погоджується з позицією прокурора, що зазначені захисниками та обвинуваченими недоліки обвинувального акта можливо усунути під час судового розгляду в порядку ст.ст. 337-341 КПК України.

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, а неконкретність обвинувачення порушує право на захист.

За таких обставин судовий розгляд даного кримінального провадження з наявними недоліками, без конкретного формулювання обвинувачення є неможливим, а будь-яке ухвалене рішення буде незаконним.

Вказані стороною захисту недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, на думку суду, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинувачених і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд зазначає, що саме на стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.

Вказані порушення, які допущені стороною обвинувачення при складанні обвинувального акта, на думку суду, є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів кожного обвинуваченого, зокрема, порушують їх право знати у чому їх обвинувачують та захищатись від обвинувачення, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Суд також категорично не погоджується з позицією прокурора, що не вірне зазначення в обвинувальному акті положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність є опискою (технічною помилкою в електронному вигляді), а фактично статті КК України вказано вірно та зрозуміло для всіх учасників процесу. На переконання суду такі грубі помилки та не вірне зазначенні положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність щодо кожного обвинуваченого по всьому змісту обвинувального акту є неприпустимо, особливо в кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, досудове розслідування в яких здійснюється групою слідчих (18 слідчих) ТУ ДБР та процесуальне керівництво здійснюється групою з 18 прокурорів відділу Дніпропетровської обласної прокуратури.

Необхідність дотримання судом при судовому провадженні вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до обґрунтованого висновку, що наведені істотні порушення в обвинувальному акті вимог КПК України унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків та приведення його у відповідність вимогам КПК України.

В даному випадку на повернення обвинувального акту прокурору не може розповсюджуватися та застосовуватися поняття «надмірного формалізму» у практиці ЄСПЛ, оскільки Європейський суд з прав людини підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, Європейський суд зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду. Однак, в даному випадку, повертаючи обвинувальний акт прокурору, за клопотанням сторони захисту, суд як раз і дотримується положень ст. 6 Конвенції з метою подальшого справедливого судового розгляду даного кримінального провадження.

До того ж суд звертає увагу, що повернення даного обвинувального акту не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України, і, відповідно, немає підстав вважати, що після повернення обвинувального акта прокурору може йти мова про будь-яке досудове розслідування, оскільки воно завершене до першого звернення до суду з обвинувальним актом, аналогічного висновку дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові по справі № 636/336/21 (провадження № 51-5720км21), що ще раз свідчить про неможливість ототожнювати приведення обвинувального акта у відповідність до вимог статті 291 КПК України зі зміною обвинувачення (ст. 338 КПК України) під час судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 9, 291, 314-316, 348, 372, 374 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.10.2020 під № 0000034 відносно: ОСОБА_12 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_14 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_20 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України, ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України повернути прокурору відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_24 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1