ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 680/394/19

Провадження № 11-кп/4820/531/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі :

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 21.04.2019 за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Струга, Новоушицького району, Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , не працюючого, інваліда ІІ групи, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ст. 128 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди 514,00 (п`ятсот чотирнадцять) гривень, та 20000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову ОСОБА_9 відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_7 21.04.2019, близько 07.30 год., неподалік криниці, яка знаходиться на вул. Зарічна, с. Слобідка Новоушицького району Хмельницької області, під час суперечки, яка відбувалась між його матір`ю ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, не маючи наміру заподіяти середньої тяжкості тілесне ушкодження, умисно правою рукою штовхнув ОСОБА_9 в ліве плече, в результаті чого остання впала на землю правою частиною тіла та отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого вивиху правого плеча; одного синця по периферії правого плеча в середній та нижній третині, яке відноситься до категорії середніх тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити, вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України без призначення покарання із звільненням ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.74 КК України від покарання у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.49 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_7 являється особою із інвалідністю II групи.

Санкція статті 128 КК України в редакції станом на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, а саме 21.04.2019, передбачала покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Частина 3 статті 56 КК України передбачає, що громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягай пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Частина 2 статті 57 КК України передбачає, що виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягай шістнадцяти років, та тих, що досягай пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Частина 3 статті 61 КК України передбачає, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягай пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Враховуючи зазначене, жодне із покарань передбачених санкцією статті 128 КК України не підлягає до призначення ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Однак, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке не передбачено санкцією ст.128 КК України, яка діяла на час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що суперечить загальним засадам призначення покарання.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 у повному обсязі.

Вказує, що суд не надав належної оцінки дослідженим доказам, які виправдовують обвинуваченого, а саме показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вважає, що суд безпідставно визнав допустимими докази: висновок експерта №60 від 28.05.2019, який сторона обвинувачення визнала, що вказаний висновок отриманий з порушенням вимог кримінального процесуального закону; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.04.2019, яка підтверджує лише факт звернення потерпілої до правоохоронного органу і не має значення доказу в контексті положень ст.ст.84-100 КПК України; довідку Новоушицької ЦРЛ від 21.04.2019, оскільки така підтверджує лише факт звернення потерпілої до медичного закладу і не має значення доказу в контексті положень ст.ст.84-100 КПК України; протокол слідчого експерименту від 24.05.2019 за участю свідка ОСОБА_10 та із залученням статиста, оскільки свідкові не роз`яснено положення ст.63 Конституції України не свідчити проти себе і осіб, коло яких визначено законом та з порушенням ст.104 КПК України; протокол слідчого експерименту від 29.05.2019 із фото таблицями за участю підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки така слідча дія проведена без участі захисника та понятих.

Посилається і на те, що суд не досліджував, а відтак не взяв до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, а саме те, що захищаючи від протиправних дій ОСОБА_9 свою матір ОСОБА_10 та відштовхнувши від матері потерпілу та впала та отримала тілесні ушкодження, а тому у ОСОБА_7 не було умислу на спричинення шкоди здоров`ю потерпілій.

Звертає увагу, що позовна заява потерпілої не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки у ній не наведено обґрунтованого обрахунку суми, що на думку ОСОБА_9 підлягає стягненню, відсутні докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, необґрунтовано у заяві і моральна шкода.

Зазначає, що більшість копій документів, доданих до заяви через блідий шрифт не читаються.

На думку апелянта судом не взято до уваги протиправну, віктимну, провокативну поведінку потерпілої, яка передувала отриманню нею тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги, прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення за таких підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України при викладених у вироку обставинах, доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненому та цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди не визнав. Показав, що із потерпілою у нього та його матері давно склались неприязні стосунки через різні конфлікти, ініціатором яких була потерпіла. Того дня зранку, коли він на вулиці чекав молоковоза, щоб здати молоко, остання вийшла із свого господарства та стала кричати, чого він стоїть біля її подвір`я, краде у неї, після чого з відром пішла до криниці. В цей час надійшла його мати ОСОБА_10 , і залишивши йому відро з молоком, рушила до ОСОБА_9 із запитанням, доки це буде тривати і скільки ще вона буде чіплятись. Між ними розпочалась обоюдна сварка, у ході якої ОСОБА_9 вилила на його матір з відра воду, хотіла її вдарити, але втратила рівновагу, посковзнулась, впала, а потім піднялась, взяла відро і пішла додому. ОСОБА_7 в цей момент знаходився приблизно за 15 метрів від потерпілої, та оскільки здавав молоко, то до неї близько не підходив й ударів їй не завдавав. Також ОСОБА_12 стверджував, що на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту він показував усе так, як йому говорив працівник поліції, а захисник ОСОБА_13 при цьому був відсутній. Крім того, на досудовому слідстві він не визнавав свою вину, однак жодних зауважень при підписанні протоколу проведення слідчого експерименту, після ознайомлення із матеріалами справи та після отримання копії обвинувального акта, де зазначено, що він щиро кається та активно сприяв розкриттю злочину, не висловлював. На закриття кримінального провадження внаслідок спливу строків давності ОСОБА_7 не погоджується, бо він не винен, і підлягає виправдуванню.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що з обвинуваченим та його матір`ю ОСОБА_10 проживає по сусідству, та протягом останніх років перебуває з ними у поганих стосунках, бо гній від худоби з домогосподарства ОСОБА_10 тече на її подвір`я. А на ОСОБА_7 вона ще й зла через те, що він з компанією не раз вживав спиртне неподалік її будинку, де залишав пусті пляшки і сміття. Вранці 21.04.2019 ОСОБА_9 вийшла з двору з відром, щоб набрати у криниці води, і на вулиці перед своїми ворітьми побачила обвинуваченого. Вона запитала, чому він тут стоїть кожен день, слідкує за нею, сказала, щоб біля її паркану він більше не стояв, на що він агресивно відповів, що де хоче, там стоїть. Потерпіла пішла в долину до криниці, опустила відро, почала крутити корбу, і в цей час до неї підійшла ОСОБА_10 та почала її всіляко обзивати та звинувачувати, що вона зачіпає ОСОБА_7 . Між ними виникла словесна перепалка, у ході якої вони обзивали одна одну. ОСОБА_10 протягнула її рукою по обличчю, а далі потерпіла побачила, що з дороги до них прибіг обвинувачений, і без слів штовхнув її один раз праве плече. Від поштовху ОСОБА_9 впала на землю на правий бік, відчула різкий біль, права рука і нога у неї затерпла, вона не могла встати, а коли підняла голову, то біля неї вже не було нікого. ОСОБА_9 долізла додому, зателефонувала до сина ОСОБА_14 , який завіз її в Нову Ушицю в лікарню, де їй вправили праву руку, призначили таблетки, уколи та поставили капельницю. Після цього вона два місяці не могла нічого робити правою рукою та стати на праву ногу, потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим за нею постійно доглядали син та дочка. Із обвинуваченим потерпіла не примирилась, і бажає притягнути його до відповідальності. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4828,51 грн та моральної у розмірі 40000 грн ОСОБА_9 у суді підтримала повністю і просила вказану суму стягнути на її користь із обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_10 , рідна матір обвинуваченого, допитана в суді першої інстанції показала, що з потерпілою вона перебуває у неприязних стосунках близько 30 років, оскільки та постійно конфліктує та скаржиться у сільську раду: за гній, через кобилу, за сина, що під її хатою стоїть. Зранку того дня ОСОБА_10 збиралась на роботу, а ОСОБА_7 чекав на вулиці молоковоза, щоб здати молоко. Почувши крик і впізнавши голос сина, вона вийшла на вулицю, де від ОСОБА_15 дізналась, що ОСОБА_9 знову до нього вчепилась, нецензурно обзиває та звинувачує у крадіжці курей. Побачивши потерпілу, яка несла від криниці відро з водою, ОСОБА_10 рушила до неї, і запитала, доки вона буде знущатися із її сина. У відповідь ОСОБА_9 повела себе войовничо, замахнулась на неї палкою, проте ОСОБА_10 видерла палку із її рук і викинула. Після цього потерпіла вилила на неї з відра воду, та кинула на неї відро. ОСОБА_10 відступилась, почала обтрушуватись від води, а озирнувшись, побачила, що ОСОБА_9 лежить на землі на правому боці, а син стоїть біля неї у ногах. На цьому конфлікт припинився. ОСОБА_7 повернувся до відер з молоком, ОСОБА_10 пішла збиратись на роботу, а потерпіла, забравши відро, теж пішла до свого дому. Чи штовхав обвинувачений потерпілу, ОСОБА_16 не бачила, але вважає, що якби ОСОБА_9 не вилила на неї воду, то він би до них не підійшов.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що проживає навпроти будинку ОСОБА_9 та перебуває з нею у неприязних стосунках. З ОСОБА_7 стосунки у неї нормальні. Вранці 21.04.2019 року після 7 год. вона почула крик, і вийшовши до воріт, побачила нижче на вулиці обвинуваченого, який стояв, щоб здати молоко, та потерпілу. ОСОБА_9 називала ОСОБА_7 різними образливими словами, виражалась до нього нецензурно, посилала його, а потім, спираючись на палку, пішла з відром до криниці. Набравши води, вона стала вертатись назад, та в цей час до неї в долину спустилась ОСОБА_10 . Зустрівшись між криницею та місточком, вони почали між собою сваритись. Потерпіла замахнулась на ОСОБА_10 палкою, кинула на неї відро та в цей час ОСОБА_7 пішов в їхню сторону. Що надалі між ними відбувалось, ОСОБА_11 не знає, бо відійшла надвір закрити квочку, а коли повернулась назад до воріт, то побачила, що ОСОБА_7 стоїть біля відер з молоком, ОСОБА_9 сидить на землі на тому ж місці, де була сварка, а потім піднялась, взяла відро, і пішла додому.

Допитаний в суді першої інстанції як свідок син потерпілої - ОСОБА_14 , показав, що 21.04.2019 близько 9 год. ОСОБА_10 по телефону повідомила йому, що стався скандал, і її син ОСОБА_17 біля криниці вдарив його матір ОСОБА_9 . Потім подзвонила мати, та попросила приїхати, бо її вдарив сусід, тобто ОСОБА_7 , і вона не може рухатись. ОСОБА_14 одразу ж поїхав у с. Слобідку, та застав матір на підлозі, оскільки вона не могла самостійно встати, та скаржилась, що не відчуває руки і ноги. Також мати розповіла, що між нею та ОСОБА_10 виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_12 її штовхнув, вона впала, але їй не допомогли, залишили, і вона повзла додому. ОСОБА_14 доставив матір у Новоушицьку ЦРЛ, де їй зробили рентген, а після огляду лікар повідомив, що у неї вивих правого плеча, та призначив лікування. Пізніше у лікарню приїхали працівники поліції, опитали їх, після чого ОСОБА_14 відвіз матір назад додому. Однак через деякий час у неї сталось загострення, мати не могла стати на ногу, самостійно перевернутись, правою рукою не могла нічого робити, тому протягом місяця він з сестрою почергово відвідували її, допомагали, возили у лікарню на процедури, у Хмельницький на МРТ, та забезпечували ліками.

Допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_18 , медсестра Новоушицької ЦРЛ, показала, що 21.04.2019 вона перебувала на роботі, і пам`ятає, як за медичною допомогою звернулась ОСОБА_9 . Зі слів останньої біля криниці її штовхнув сусід, та від удару вона впала на землю. ОСОБА_18 викликала чергового лікаря ОСОБА_19 , який після огляду потерпілої встановив їй діагноз «вивих правого плеча».

Об`єктивно винуватість ОСОБА_7 підтверджується:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 21.04.2019, за змістом якого о 12.00 год. працівником поліції Новоушицького ВнП прийнято усно заяву від ОСОБА_9 про те, що 21.04.2019 року біля 7.30 год. в АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження, та вона звернулась по медичну допомогу в Новоушицьку ЦРЛ;

- довідкою Новоушицької ЦРЛ від 21.04.2019, згідно з якою ОСОБА_9 звернулась в ЦРЛ 21.04.2019 о 10.40 год. із скаргами на біль в правому плечовому суглобі, відсутність активних рухів кінцівкою, хвора обстежена, рентгенограма: вивих плеча, хворій встановлено діагноз: вивих правого плеча, та на травпункті під наркозом вправлено вивих і накладено фіксуючу пов`язку;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.05.2019 із фототаблицями за участю свідка ОСОБА_10 та із залученням статиста, який виконував роль потерпілої ОСОБА_9 , у ході проведення якого ОСОБА_10 показала на місце біля колодязя, де вона сперечалась із потерпілою, та як саме вони стояли по відношенню одна до одної; вказала місце, де знаходився її син ОСОБА_7 під час суперечки та як саме і куди він штовхнув ОСОБА_9 , в результаті чого вона впала, і куди саме;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.05.2019 із фототаблицями за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_13 та із залученням статиста, який виконував роль потерпілої ОСОБА_9 , у ході проведення якого ОСОБА_7 показав, як стояла ОСОБА_9 , коли він її штовхнув, як саме та куди він штовхнув потерпілу, та як саме вона впала на землю;

- висновком судово-медичної експертизи № 60 від 28.05.2019, згідно з якою у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху правого плеча, та одного синця по периферії правого плеча в середній та нижній третині, які могли утворитися від падіння та удару правим плечем в тверде дорожнє покриття, як на це вказує потерпіла, в день звернення за медичною допомогою в Новоушицьку ЦРЛ 21.04.2019, і по степені тяжкості відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 день).

Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 , як необережне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням особи обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Обставин, які пом`якшують, покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання судом враховано, що згідно з довідками-характеристиками Новоушицької селищної ради від 27.05.2019 та 09.08.2019, компрометуючі дані на ОСОБА_7 за місцем проживання на території с.Слобідка відсутні, спиртними напоями він не зловживає, відповідно до довідки Новоушицької ЦРЛ від 27.05.2019, на обліку у лікаря-нарколога ОСОБА_7 не перебуває.

Згідно заключення № 87 від 12.08.2019 ЛКК при Новоушицькій центральній районній лікарні, у ОСОБА_7 спостерігається легка розумова відсталість, олігофренія в стадії помірно вираженої дебільності, у зв`язку з чим він перебуває на обліку у психіатричному кабінеті Новоушицької ЦРЛ, а відповідно до довідки МСЕК від 25.09.1998 ОСОБА_7 встановлено другу групу інвалідності з дитинства безстроково.

Доводи про визнання недопустимими доказами висновок експерта, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, довідка лікарні, протоколи слідчих експериментів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стороною захисту не доведено, що такі докази отримані з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями ст.85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прями чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд, оцінивши, надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в необережне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ст.128 КК України.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що судом не взято до уваги протиправну, віктимну, провокативну поведінку потерпілої, яка передувала отриманню нею тілесних ушкоджень, оскільки вказане в ході судового слідства не знайшло свого підтвердження та також спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Окрім того, частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Визначаючи розмір майнової шкоди, суд першої інстанції вірно зазначив, що на підтвердження понесених витрат на лікування потерпіла надала чек № 000087 від 21.04.2019 року на придбання бандажа для руки (пов`язки) вартістю 160,00 грн, чек від 21.04.2019 року на придбання дексалгіну вартістю 102,50 грн, чек від 23.04.2019 року на придбання димедролу вартістю 21 грн, дексалгіну вартістю 206 грн та рентген плівки вартістю 24,50 грн (т. 1 а.с. 48-50).

А тому, з врахуванням положень статей 1166, 1177 ЦК України, ст. 82 ЦПК України вірно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, лише в сумі 514,00 грн, оскільки інші медикаменти були придбані нею для лікування захворювань, що не пов`язані із отриманою 21.04.2019 року травмою внаслідок винних дій обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.3 Постанови Пленуму N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях через фізичний біль та у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, що призвело до істотних змін у її житті.

Також, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд належним чином оцінив характер та обсяг моральних страждань, що їх зазнала потерпіла в результаті протиправних дій обвинуваченого, які спричинили порушення її звичного способу та ритму життя, взаємостосунки потерпілої з винуватим, які передували до злочину та самих дій потерпілої під час вчинення злочину по відношенню до матері обвинуваченого та дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 20 тисяч грн. на відшкодування моральної шкоди. На переконання колегії суддів, такий розмір відшкодування в повній мірі відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Сама ж незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій.

Разом з тим, слушними є вимоги апеляційної скарги прокурора з огляду на таке.

Зокрема, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_7 являється особою із інвалідністю II групи.

Санкція статті 128 КК України в редакції станом на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, а саме 21.04.2019, передбачала покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Частина 3 статті 56 КК передбачає, що громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягай пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Частина 2 статті 57 КК України передбачає, що виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягай шістнадцяти років, та тих, що досягай пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Частина 3 статті 61 передбачає, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягай пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Враховуючи зазначене, жодне із покарань передбачених санкцією статті 128 КК України, не підлягає до призначення ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та із звільненням на підставі ч.5 ст.74 КК України від покарання у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.49 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3