УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29.05.2023 на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України про накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано тим, що в СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , 25.05.2023 було вилучено грошові кошти про арешт яких порушується питання у даному клопотанні, з підстав З метою подальшої конфіскації майна як виду покарання

Вилучене майно визнано постановою слідчого речовими доказами, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ обставин у кримінальному провадженні, що має важливе значення для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, викривати співучасників вчинення злочинів, свідчити про вчинення ряду інших злочинів, досягти завдань визначених ст. 2 КПК України.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про необхідність його повернення слідчому для усунення недоліків, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст. КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що у клопотанні слідчого погодженого з прокурором не наведено конкретних передбачених ст.170 КПК України правових підстав для накладення арешту на майно.

У тексті клопотання зовсім ніяких доводів щодо необхіднсті арешту грошових коштів немає, окрім загальних фраз та цитування положень КПК України.

Тобто, клопотання містить лише загальне цитування положень кримінального процесуального законодавства, які встановлюють процесуальний порядок вирішення питання щодо арешту майна.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичної особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен гарантувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий за погодженням з прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Зі змісту клопотання убачається, що підставою для арешту майна сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Отже, просить накласти арешт на майно з метою конфіскації майна як виду покарання.

Однак, з витягу з ЄРДР убачається що в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 набула статусу підозрюваної, разом із тим копії повідомлення їй про підозру до клопотання не долучено, що б давало підстави для вирішення питання про арешт майна, з метою конфіскації майна, якщо санкція статті кримінального закону у якому такі підозрюється передбачає такий вид додаткового покарання.

Тобто, до клопотання не долучено копій документів, які б містили дані про наявність правових підстави вважати, що це майно та документи містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або інших даних для вирішення питання про арешт майна з інших правових підстав.

При цьому, слідчий, порушуючи питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, додала до клопотання постанову від 25.05.2023 року про визнання речовим доказом, зокрема і даного мобільного телефону.

Однак, постанова слідчого про визнання речовим доказом, не містить обґрунтувань визнання майна та документів про арешт яких порушується питання речовим доказом та про можливість їх використання як доказу у кримінальному провадженні, а так само, яким саме критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.

Тобто, постанова про визнання речовим доказом від 25.05.2023 року належним чином не мотивована, оскільки в ній відсутній висновок та мотиви слідчого, з яких би убачалося, що вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти відповідають критеріям речового доказу.

Отже, у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також не згадується відповідна правова підстава накладення арешту.

У випадку внесення клопотання про арешт майна без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його прокурору для усунення недоліків в строк, який не перевищує 72 годин.

Зважаючи на положення ст. 2 КПК України, для досягнення завдань кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне, повернути прокурора дане клопотання та надати можливість усунути недоліки, з метою надання слідчому суду конкретних доказів необхідності арешту даних грошових коштів.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, клопотання підлягає поверненню прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 26, 170, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повернути прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків, з моменту отримання клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1