Провадження №1-кп/523/1365/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28.06.2023 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження №0000589 від 27.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська, Миколаївської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.384 ч.2, ст.383 ч.1

Встановив:

Судом встановлено, що 18.04.2023 ОСОБА_4 , був звільнений з місця своєї роботи, а саме бізнес-центру Шевченківський, що розташований за адресою: м. Одеса, пр-кт. Шевченко 4Д, де останній перебував на посаді авто-електрика.

В подальшому з метою приховування вказаного факту від своєї матері, ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення стосовного нього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, 25.04.2023 року о 20 годині 53 хвилини, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою введення в оману орган досудового розслідування, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , повідомив своїй матері, ОСОБА_5 , про те, що стосовно нього скоєно грабіж. В свою чергу, ОСОБА_5 , зі свого мобільного телефону № НОМЕР_1 зробила дзвінок на номер екстреного виклику «102» і в телефонному режимі повідомила чергового Головного управління Національної поліції у Одеській області про те, що 25.04.2023 відносно її сина скоєно грабіж, за адресою: м. Одеса, перехрестя вулиці Семена Палія та Генерала Бочарова.

Надалі, після прибуття слідчо - оперативної групи відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області на місце події, за адресою: м. Одеса, перехрестя вулиці Семена Палія та Генерала Бочарова, ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ст. 383 КК України, діючи умисно, розуміючи неправдивий характер поданих ним відомостей і бажаючи, щоб вони стали предметом розгляду органами досудового розслідування, подав письмову заяву з неправдивими відомостями про те, що 25.04.2023 близько 20 години 40 хвилин, троє невідомих чоловіків, погрожуючи застосуванням насилля, заволоділи його особистими речами, а саме мобільним телефоном «Samsung Galaxy A05», чорного кольору, грошовими коштами у сумі 8000 гривень, запальничкою «Zippo».

За вказаним фактом складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.04.2023, в якому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, про що свідчить його підпис.

В подальшому, за результатами розгляду вказаної завідомо неправдивої заяви ОСОБА_4 , прийнято рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 0000578 за кваліфікацією ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування, встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, відносно ОСОБА_4 , не вчинялось.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 18.04.2023 ОСОБА_4 , був звільнений з місця своєї роботи, а саме бізнес-центру Шевченківський, що розташований за адресою: м. Одеса, пр-кт. Шевченко 4Д, де останній перебував на посаді авто-електрика.

В подальшому з метою приховування вказаного факту від своєї матері, ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення стосовного нього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, 25.04.2023 року о 20 годині 53 хвилини, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою введення в оману орган досудового розслідування, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , повідомив своїй матері, ОСОБА_5 , про те, що стосовно нього скоєно грабіж. В свою чергу, ОСОБА_5 , зі свого мобільного телефону № НОМЕР_1 зробила дзвінок на номер екстреного виклику «102» і в телефонному режимі повідомила чергового Головного управління Національної поліції у Одеській області про те, що 25.04.2023 відносно її сина скоєно грабіж, за адресою: м. Одеса, перехрестя вулиці Семена Палія та Генерала Бочарова.

Надалі, після прибуття слідчо - оперативної групи відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області на місце події, за адресою: м. Одеса, перехрестя вулиці Семена Палія та Генерала Бочарова, ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ст. 383 КК України, діючи умисно, розуміючи неправдивий характер поданих ним відомостей і бажаючи, щоб вони стали предметом розгляду органами досудового розслідування, подав письмову заяву з неправдивими відомостями про те, що 25.04.2023 близько 20 години 40 хвилин, троє невідомих чоловіків, погрожуючи застосуванням насилля, заволоділи його особистими речами, а саме мобільним телефоном «Samsung Galaxy A05», чорного кольору, грошовими коштами у сумі 8000 гривень, запальничкою «Zippo».

За вказаним фактом складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.04.2023, в якому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, про що свідчить його підпис.

В подальшому, за результатами розгляду вказаної завідомо неправдивої заяви ОСОБА_4 , зареєстроване кримінальне провадження № 0000578 від 26.04.2023 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, слідчим СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , 26.04.2023 у період часу з 08 год., 05 хв., по 08 год., 45 хв., проведено допит потерпілого ОСОБА_4 , в ході якого останній, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання про вчинення кримінального правопорушення за ст. 384 КК України, діючи умисно, розуміючи неправдивий характер наданих ним показів, надав слідчому покази стосовно того, що 25.04.2023 близько 20 години 40 хвилин, троє невідомих чоловіків, погрожуючи застосуванням насилля, заволоділи його особистими речами, а саме мобільним телефоном «Samsung Galaxy A05», чорного кольору, грошовими коштами у сумі 8000 гривень, запальничкою «Zippo».

Оскільки, в ході досудового розслідування, встановлено, що злочин відносно ОСОБА_4 , не вчинявся, покази надані останнім, вважаються завідомо неправдиві.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , надав суду наступні покази, що 18.04.2023 року був звільнений зі своєї основної роботи, що його сильно засмутило і про, що він не хотів розповідати своїй матері. Тому він вигадав історію, що на нього напали троє осіб ромської національності

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 383 КК України - завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, та за ч. 2 ст. 384 КК України - надання завідомо неправдивих показань потерпілого, надані органу, що здійснює досудове розслідування, поєднані у обвинуваченні у тяжкому злочині.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_7 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину. обґрунтованості обвинувачення у вчинені правопорушення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив нетяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_4 ,визнав свою провину, та щиро покаявся у скоєному.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення - відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як обмеження волі з застосуванням норм статей 75,76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирався.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених:

ст. 384 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (роки) роки.3 (три) місяці.

Ст. 383 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на 2 (два) роки 3 (три) місяці обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням,, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , - не обирати.

Речові докази: - відсутні.

Цивільні позови - не заявлені.

Процесуальні витрати - відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1