Справа № 449/333/23
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2023 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000031 від 08.02.2023 р. щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Болотня Львівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 23.05.1994р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 140 КК УРСР до виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням 15 відсотків; 16.08.1995р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 81, ст.44 КК УРСР до виправих робіт на строк 2 роки з відрахуванням 20 відсотків,31.03.1999р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 140 КК УРСР до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, з застосуванням ст.. 46-1 КК УРСР відтерміновано виконання вироку на 2 роки з штрафом 1000 грн.; 05.03.2007р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 162 КК України до штрафу у розмірі 1700грн;20.11.2017р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 185 КК до штрафу у розмірі 850 грн.; 17.11.2020 р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ст.126-1 КК до 200 годин громадських робіт, (відбув 19.04.2021р.); 28.04.2021р Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185 КК до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, 16.12.2022 року Львівським апеляційним судом за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 03.01.2023 року, близько 18.00 год., в період дії військового стану, перебуваючи на АДРЕСА_1 , з метою крадіжки чужого майна, та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, шляхом віджиму дерев`яного вікна, таємно проник у приміщення житлового будинку, який належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав, а саме заховав в мішок білого кольору бензопилу марки GRUNHELM, чорно-зеленого кольору вартістю 2725,80 грн., після чого покинув приміщення житлового будинку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім цього, 20 січня 2023 року близько 18.00 год., ОСОБА_4 , в період дії військового стану, з метою крадіжки чужого майна, та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи на АДРЕСА_1 , шляхом віджиму дерев`яного вікна, таємно проник у приміщення житлового будинку, який належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав телевізор чорного кольору JVC, вартістю 500 грн., замотавши його в покривало, яке приніс із собою, а також телевізійний тюнер чорного кольору марки Q-SAT SV08, вартістю 417 грн., та телевізійний тюнер ORTON 4100, вартістю 200 грн., які заховав під куртку, після чого покинув житловий будинок та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Свою вину у скоєному злочині ОСОБА_4 визнав повністю, пояснив, що дійсно 03.01.2023 року, проник у приміщення житлового будинку, який належить ОСОБА_5 , звідки викрав бензопилу. У вчиненому розкаюється, просить суд суворо його не карати, цивільний позов визнав.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що дійсно у нього двічі викрадали майно, першого разу викрали бензопилу, а другого разу телевізор і тюнер. Цивільний позов підтримав, просив його задоволити.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, згідно якого просить стягнути з ОСОБА_4 3 425,8 грн. збитків завданих кримінальним правопорушенням.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого злочину повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі доказами, проте суд визнає недоцільним дослідження цих доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечують учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у обвинуваченого, а також інших учасників процесу, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням у житло, вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Виходячи з наведеного, зважаючи на думку обвинуваченого, який визнає цивільний позов, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно вимоги УІАП ГУНП у Львівській області, характеристики виданої Перемишлянською міською радою, відповіді КП Перемишлянська центральна районна лікарня, встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за медичною допомогою в наркологічний та психіатричний кабінети не звертався, ніде не працює, за місцем проживання характеризується з негативної сторони.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на лікуванні в наркологічному чи психіатричному диспансері, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до не тяжкого злочину. Як пом`якшуючу його вину обставину, суд визнає - щире каяття у вчиненому, активне сприяння встановленню дійсних обставин по справі та вчинення злочину неповнолітнім. Як обтяжуючу обставину покарання суд знаходить рецедив злочинів. Тому суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Враховуючи те, що засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику призначення судами кримінального покарання", за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю вироків, у вигляді позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за даним вироком приєднати невідбуте покарання за ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.12.2022 року і призначити остаточне покарання ОСОБА_4 , шляхом часткового складання покарань, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 2 місяці.

Цивільний позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 3425,8 грн., збитків завданих кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_4 за залучення експерта на проведення судово-товарознавчих експертиз ( отримувач КБ Приватбанк 4149 6293 5488 8760) у сумі 500 грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.02.2023 року, а саме на телевізійний тюнер чорного кольору марки Q-SAT SV08, та повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1