ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000405 від 28.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка, Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_6 27 липня 2023 року приблизно о 23 годині 50 хвилин, більш точного часу не встановлено, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , за запрошенням раніше знайомої ОСОБА_7 яка проживає в цій квартирі, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні військовий стан, який неодноразово був продовжений та діє до наявного часу, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, та переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, впевнившись що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу, взяв із полиці в кімнати: мобільний телефон торгової марки «Samsung» моделі «Galaxy А03» в корпусі червоного кольору, імеі 1: НОМЕР_1 , вартістю 2500 гривень в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє; силіконовий чохол рожевого кольору вартістю 200 гривень, в якому знаходилися банківська картка банку АТ «ПриватБанк» із номером картки НОМЕР_3 , дисконтна картка в фітнес клуб «Смайл», паспорт громадянина України № НОМЕР_4 виданий на ім`я ОСОБА_5 , які матеріальної цінності для потерпілої не представляють; ноутбук торгової марки «Asus» моделі «X541N», в корпусі чорного кольору, серійний номер H9NOGRO3E436381, вартістю 2000 гривень; текстильна жіноча сумка чорного кольору, вартістю 1000 гривень, в середині якої знаходилися грошові кошти в сумі 1300 гривень, загальна вартість викраденого майна становить 7000 гривень.

Надалі, ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток у розмірі 7000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_5 , доказів, що стосуються особи обвинуваченого, документів та доказів щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_6 дав показання суду про те, що познайомився з потерпілою та прибув до неї у гості. В процесі спілкування, перебуваючи за місцем проживання потерпілої у АДРЕСА_4 , дочекавшись поки потерпіла відійде у ванну кімнату прийняти душ, викрав належне їй майно, перелік та вартість якого вірно вказані в обвинувальному акті та з викраденим зник. Потім, трохи пізніше його затримали співробітники поліції під час дії комендантської години і, під час його перевірки, в нього виявили та вилучили речі, які він викрав у потерпілої. При цьому, обвинувачений пояснив суду, що усвідомлював, що вчиняє крадіжку майна потерпілої, яке хотів залишити собі, а також те, що вчиняє крадіжку діючи в умовах воєнного стану.

Потерпіла ОСОБА_5 дала суду показання, що в зазначені в обвинувальному акті часу, даті та місці вона знаходилась за місцем свого мешкання, до якого попередньо запросила обвинуваченого ОСОБА_6 , з яким познайомилась на сайті знайомств. Після спілкування вона пішла до ванної кімнати прийняти душ. Повернувшись, вона виявила, що обвинувачений зник, викравши її речі, перелік яких вірно зазначений в обвинувальному акті. Далі, вона зателефонувала з телефону знайомої на телефон свого батька та на лінію 102 і, повідомила про крадіжку її речей. Через деякий час обвинуваченого виявили, а викрадене майно у нього вилучили та повернули їй. Також потерпіла заявила суду, що не має до обвинуваченого претензії матеріального характеру, так як усі речі їй повернули. Просила також суд не карати його суворо і не призначати покарання з реальним відбуттям позбавлення волі.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний корисливий злочин проти власності, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_6 має постійні місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, дані щодо його перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його щире каяття, дані про особу винного, який перебуває у достатньо молодому віці, хоча неофіційно але працює, те, що він заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, яка також просила не позбавляти його свободи, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_6 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановою старшого слідчого СВ відділення поліції №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ; чохол для мобільного телефону рожевого кольору; пластикова картка з надписом «Смайл. Тренажерний зал»; банківську картку № НОМЕР_3 , емітована АТ КБ «ПриватБанк»; текстильну сумку чорного кольору; мобільний телефон торгової марки «Samsung», моделі «Galaxy А03» в корпусі червоного кольору, imei 1: НОМЕР_1 , в якому мається сім-картка мобільного оператора «Vodafone.ua» із номером НОМЕР_5 ; ноутбук торгової марки «Asus» моделі «X541N», в корпусі чорного кольору, серійний номер H9NOGRO3E436381; грошові кошти в сумі 1300 гривень купюрами номіналом 1000 гривень (БК1096652) 200 гривень (ЕД7233625), 100 гривень (АГ1308617), слід залишити у потерпілої ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази по справі:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ; чохол для мобільного телефону рожевого кольору; пластикова картка з надписом «Смайл. Тренажерний зал»; банківську картку № НОМЕР_3 , емітована АТ КБ «ПриватБанк»; текстильну сумку чорного кольору; мобільний телефон торгової марки «Samsung» моделі «Galaxy А03» в корпусі червоного кольору, imei 1: НОМЕР_1 , в якому мається сім-картка мобільного оператора «Vodafone.ua» із номером НОМЕР_5 ; ноутбук торгової марки «Asus» моделі «X541N», в корпусі чорного кольору, серійний номер H9NOGRO3E436381; грошові кошти в сумі 1300 гривень купюрами номіналом 1000 гривень (БК1096652) 200 гривень (ЕД7233625), 100 гривень (АГ1308617), - залишити у потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

23.08.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/15089/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/2655/23

Головуючий суддя - ОСОБА_1