Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/215/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 286КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2023 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торецьк Донецької області, українця, громадянина України, без освіти,офіційно непрацюючого, маючого на утриманні шестеро малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000467,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, строком до 23.06.2023 року, який полягає у забороні підозрюваному у період часу з 19.00 год. до 06.00 год. щоденно, залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відділі розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській областізнаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000467,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_9 повідомлено про підозру в тому, що він 22.04.2023 близько 8 години 35 хвилин, керуючи автомобілем марки «Maple C52» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_11 та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_9 , здійснював рух біля с. Підлісне, що на території Кропивницького району, Кіровоградської області по автодорозі Н-14 «Олександрівка - Кропивницький - Миколаїв зі сторони смт. Олександрівка в напрямку м. Кропивницький, грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), згідно яких: п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив керуючи транспортним засобом особисту неуважність і безпечність до забезпечення зазначених вимог безпеки дорожнього руху.

Так, ОСОБА_9 , під час руху по зазначеній автодорозі у світлу пору доби, наближаючись до перехрестя з автодорогою в напрямку с. Букварка, Кропивницького району, Кіровоградської області, яке по ходу руху визначене дорожнім знаком 1.23.3 «Прилягання другорядної дороги» згідно ПДР України та під`їжджаючи до дорожньої розмітки 1.14.1 «Зебра» згідно ПДР України, визначеної дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, порушуючи п. 14.6 (а) та (в) ПДР України (п. 14.6 Обгін заборонено: а) на перехресті; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті…), легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, порушив п. п. 1.2, 10.1 та 13.3 ПДР України (п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху)

- здійснив маневр обгону їдучого попереду легкового автомобіля, при цьому виїхав на зустрічну смугу руху, попередньо не впевнившись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки автомобілю «Skoda Kamiq», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей момент рухався на зустріч в межах своєї смуги руху по вказаній автодорозі в напрямку смт. Олександрівка.

Внаслідок вищезазначених дій водія ОСОБА_9 на зустрічній смузі щодо напрямку його руху відбулось зіткнення керованого ним автомобіля марки «Maple C52» реєстраційний номер НОМЕР_1 із автомобілем «Skoda Kamiq», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Тобто невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_9 та порушення ним вимог п.п. 1,2, 1.5, 2.3 (б) і (д), 10.1, 13.3, 14.6 (а) та (в) ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів.

У результаті ДТП пасажири автомобіля «Maple C52» реєстраційний номер НОМЕР_1 , малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості, а малолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від отриманих травм голови помер у Олександрівській ЦРЛ.

Таким чином, ОСОБА_9 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікованого як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді задоволено частково клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід домашній арешт, який полягає у забороні підозрюваному у період часу з 19.00 год. до 06.00 год. щоденно, до 23.06.2023 року, залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Покладено на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено ОСОБА_9 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Контроль за виконанням ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків покладено на СУ ГУНП в Кіровоградській області.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що мотивуючи неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, слідчий в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу тримання під вартою та прокурор в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого застосовують загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому фактично не довели доцільність застосування до ОСОБА_9 виключно запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, тобто, слідчий суддя приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, без визначення розміру застави.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_9 може ухилятись від кримінальної відповідальності переховуючись від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення місця проживання.

На реальність та можливість настання вказаного ризику вказує те, що ОСОБА_9 , місце реєстрації якого є місто Торецьк, Донецької області, приїхав на територію Кіровоградської області за 4 дні до того, як сталася дорожньо-транспортна пригода. Населений пункт смт. Олександрівка Кропивницького району Кіровоградської області є тимчасовим місцем його проживання, на обліку як тимчасово переміщена особа ОСОБА_9 не перебуває.

Розуміючи, що в разі доведення вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років, ОСОБА_9 маючи при цьому всі можливості та засоби може виїхати за межі визначеного слідчим суддею місця застосування домашнього арешту та переховуватись як у населеному пункті за попереднім місцем проживання так і за іншим місцем у тому числі на тимчасово окупованій території.

Введення у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, який, наразі триває, обмежує органи влади та правоохоронні органи у тому числі СУ ГУНП в Кіровоградській області, на яке покладено контроль за виконанням ухвали слідчого судді, у повній мірі виконувати свої функції зокрема щодо здійснення контролю за виконанням підозрюваним своїх обов`язків в населеному пункті - смт. Олександрівка, який знаходиться поза межами місця дислокації правоохоронного органу.

Зазначений в оскаржуваній ухвалі факт наявності у ОСОБА_9 на момент обрання запобіжного заходу постійного місця проживання не відповідає встановленим обставинам кримінального провадження.

Відсутність постійного місця проживання вказує на відсутність сталих соціальних зав`язків ОСОБА_9 .

Офіційне місце роботи у підозрюваного та, як результат постійне джерело доходів відсутнє, а тому твердження про матеріальне забезпечення родини є сумнівними та виключає з даного приводу висновки слідчого судді як аргумент відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В ході допиту в якості підозрюваного ОСОБА_9 відповідно до ст. 63 Конституції України, згідно якого особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, - відмовився від дачі показів щодо обставин кримінального правопорушення по суді повідомленої підозри.

Крім того, слідчим суддею в обґрунтування відсутності настання ризику щодо можливості вчинити ОСОБА_9 інше кримінальне правопорушення не взято до уваги те, що підозрюваний неодноразово порушував правила дорожнього руху та притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується витягом з інформаційно-пошукової системи «Інформаційний портал Національної поліції України» від 24.04.2023, зокрема з 2018 року 7 разів допускав порушення правил дорожнього руху. Характер та кількість адміністративних порушень правил дорожнього руху вказує на схильність до вчинення даних правопорушень, який фактично відрізняється від кримінальних правопорушень проти безпеки руху лише не настанням тяжких наслідків.

Санкція злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років. Відповідно до практики ЄСПЛ ( справа № 33977/96 «Ілійков проти Болгарії» ) суворість покарання є одним із суттєвих елементів ризику повторного вчинення злочинів.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення скарги, оскільки підозрюваний є єдиним годувальником дев`яти дітей, а вона у зв`язку з неналежним станом здоров`я не може працювати, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчинені кримінального правопорушення не оспорюється підозрюваним, який повністю визнає себе винним та щиро розкаюється у скоєному та повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме:

- протоколом огляду місця ДТП від 23.04.2023, де зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів на зустрічній смузі руху щодо напрямку руху ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду місця події (огляд трупу ОСОБА_14 ) від 23.04.2023, де описано характер зовнішніх ушкоджень, які отримав у результаті ДТП ОСОБА_9 ;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_12 від 23.04.2023 та ОСОБА_15 (водій та пасажир автомобіля «Skoda Kamiq», реєстраційний номер НОМЕР_2 ), де останні надали ідентичні покази про те, що ОСОБА_9 здіснюючи обгін попутного автомобіля виїхав на зустрічну смугу руху в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

- та іншими матеріалами клопотання слідчого.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність ризиків вказаних у клопотанні прокурора, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку прокурора, на даний час існують ризики переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органу досудового розслідування, знищення документів, впливу на свідків.

Разом із цим, надаючи на момент апеляційного розгляду заявленого клопотання оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_9 переховуватися від слідства, колегія суддів враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Ризик втечі обвинуваченого (підозрюваного) не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).

Оцінюючи наявність ризиків колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 разом з сім`єю проживає біля рідної сестри в смт. Олександрівка Кіровоградської області, працює неофіційно по найму, має міцні соціальні зв`язки цивільну дружину, яка має неналежний стан здоров`я та шість малолітніх дітей та здійснює їх повне самостійне утримання щоденними заробітками по найму, дружина має неналежний стан здоров`я. Крім того, потерпіло в судовому засіданні просила відмовити в апеляційній скарзі прокурора, оскільки має неналежний стан здорповя та самостійно не зможе утримувати шестеро малолітніх дітей, а підозрюваний має щоденний дохід, так як працює різноробочим у людей по найму.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_9 з 2018 року 7 разів допускав порушення правил дорожнього руху. Характер та кількість адміністративних порушень правил дорожнього руху вказує на схильність до вчинення даних правопорушень, який фактично відрізняється від кримінальних правопорушень проти безпеки руху лише не настанням тяжких наслідків.

Також ОСОБА_9 є тимчасово переміщеною особою, а тому за місцем мешкання у нього відсутні сталі соціальні зв`язки та джерело доходів. Місце тимчасового проживання підозрюваного знаходиться в смт. Олександрівка Кропвиницького району Кіровоградської області, а реєстрації в м. Торецьк, Донецької області, в той час, як орган досудового розслідування знаходиться в місті Кропивницький, а враховуючи, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, яка наразі триває, введення бойових дій на окремих у т.ч. тимчасово окупованих територіях, обмежують органи влади та правоохоронні органи в можливості у повній мірі виконувати свої функції, зокрема щодо здійснення контролю за виконанням підозрюваним своїх обов`язків.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду стосовно підозрюваного буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На спростування доводів прокурора про необхідність та доцільність тримання ОСОБА_9 під вартою, колегія суддів апеляційного суду вважає, що не може бути підставою для тримання підозрюваного під вартою, очікування призначення йому покарання у виді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Як зазначає прокурор в апеляційній скарзі ОСОБА_9 з 2018 року 7 разів допускав порушення правил дорожнього руху. Характер та кількість адміністративних порушень правил дорожнього руху вказує на схильність до вчинення даних правопорушень, який фактично відрізняється від кримінальних правопорушень проти безпеки руху лише не настанням тяжких наслідків. Проте, це не може вказувати на необхідність обрання найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_9 був притягнутий до адміністративної відповідальності, поніс відповідне покарання. Крім того, згідно вимог КУпАП, - після спливу одного року з дня вчинення адміністративного правопорушення особа вважається такою, що раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності.

Крім того, прокурор вказує, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілу та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які дають покази по суті події, а також співмешканку ОСОБА_8 , яка була безпосереднім очевидцем ДТП так як являлась пасажиром транспортного засобу в момент ДТП та є матір`ю загиблої дитини, та інших можливих свідків та очевидців вказаної ДТП, які будуть встановлюватись у ході досудового розслідування та які можуть бути мешканцями смт. Олександрівка Кропивницького району Кіровоградської області. Проте, підозрюваний повністю визнав себе винним та щиро розкаявся, надав на даний час слідчому правдиві свідчення про обставини скоєного та не спростовує свою причетність до скоєного та заподіяних наслідків.

Також, не доведені доводи апеляції, що ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так, як усі необхідні речі оглянуті та долучені до справи в ході огляду місця події.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обраний підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому обвинувачується ОСОБА_9 , даних про його особу, враховуючи думку потерпілої, яка не наполягала на застосуванні найсуворішого запобіжного заходу, а також те, що ОСОБА_9 є раніше не судимим, колегія суддів вважає, що на час судового слідства до нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту.

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, ОСОБА_9 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_9 , обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на іншу обвинувачену, потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2023 року необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2023 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4