Справа №591/2871/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/332/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2871/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, якими слідчий обгрунтовує своє клопотання, а сама лише суворість покарання не вказує на існування ризику переховування від органу досудового розслідування, суду і повинна враховуватися у сукупності з іншими обставинами, його підзахисний жодного разу не ухилявся від явки до органу досудового розслідування, будь-яких дій на перешкоджання кримінальному провадження не вчиняв, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дочку, за місцем проживання характеризується позитивно. Вважає також недоведеними і ризики, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки в ході обшуку в житлі ОСОБА_8 було вилучено усі наявні речові докази, свідки допитані. Вказує також і на необґрунтованість встановленого слідчим суддею розміру застави.

29.04.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором відділу Сумської обласної прокуратури звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини обмеженої до обігу у великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, протягом березня-квітня 2023 року, а також у незаконному придбанні та зберіганні прекурсорів, обіг яких обмежено у великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

02.03.2023 і 10.04.2023 до ЄРДР за № 0000086 внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, 29.04.2023 ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК і його було повідомлено про підозру.

Зважаючи, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків в даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, то слідчий просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2023 до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27.06.2023 включно із визначенням застави в розмірі 1 073 600 грн та покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, у разі її внесення. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих правопорушень, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, і недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних; вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості оголошеної підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

З огляду на це, мають місце і заявлені у клопотанні старшого слідчого ризики того, що ОСОБА_8 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних в даному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_8 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, які знайомі між собою, у зв`язку із чим може впливати може впливати на них та свідків з метою уникнення відповідальності, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки підозрюваний не працює, самостійного джерела прибутку не має, підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропної речовини, обіг якого обмежено «амфетамін» у великих розмірах та незаконному придбанні і зберіганні прекурсорів, обіг яких обмежено «фенілнітропропен» у великих розмірах, а тому попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою, а також ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому досудове розслідування щодо вказаної особи не завершене та ще триває, тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не зможе забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні ОСОБА_8 під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дочку, за місцем проживання характеризується позитивно не спростовують та не мінімізують на даному етапі досудового розслідування наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише застосуванням такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні колегією суддів не встановлено, а твердження захисника ОСОБА_9 щодо розміру застави, який на його думку є завищеним та непомірним для підозрюваного, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно вимог ч. 4 ст. 182 КК, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зокрема, відповідно положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КК, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК і судової практики ЄСПЛ, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку порушення покладених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання порушувати свої зобов`язання, тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави як альтернативний вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4