ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1622/23
Провадження №1-кс/477/867/23
УХВАЛА

про арешт майна

08 серпня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

особи, яка вважає себе власником майна ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000012 від 14 березня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203-2 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2023 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000012 від 14 березня 2023 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено 25 липня 2023 року під час проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності у частці 1/3 належить ОСОБА_6 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом організації та проведенні групою осіб азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, 14 березня 2023 року внесено відомості до ЄРДР за №0000012 та розпочато досудове розслідування за частиною другою статті 203-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 група осіб з початку 2023 року під прикриттям клубу для гри в спортивний покер, займається наданням послуг у сфері грального бізнесу без відповідних ліцензій та дозволів на даний вид діяльності, а саме організовують та проводять карткові ігри, у тому числі в покер, на гроші для незаконного особистого збагачення.

В період з 25 по 26 липня 2023 року в межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 липня 2023 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи, за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , причетність якої до вчинення кримінального правопорушення перевіряється органом досудового розслідування, з метою відшукання і вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Під час проведення обшуку, органом досудового розслідування виявлено та вилучено мобільні телефони, грошові кошти, чорнові записи.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснений на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та пояснив, що вилучене майно, зокрема мобільний телефон є знаряддям вчиненого правопорушення та містять відомості щодо його вчинення, тому відповідає критеріям речового доказу та з метою збереження цих речових доказів наявні підстави для накладення арешту на це майно. Вилучені грошові кошти могли бути отримані від незаконної діяльності, тому на думку прокурора також відповідають критерію речового доказу, відповідно статті 98 КПК України.

Особа, стосовно майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що доводи прокурора необґрунтовані та ним не надано доказів, що вилучене майно є предметом та/або знаряддям кримінального правопорушення чи набуте протиправним шляхом, та що вилучене майно грошові кошти відповідають критеріям статті 98 КПК України та є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Оскільки по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 не є учасником протиправних дій, його причетність до вказаного правопорушення не встановлена органом досудового розслідування, а кошти були вилучені під час обшуку особи саме у ОСОБА_4 , тоді як відповідно до ухвали слідчого судді дозвіл на обшук надавався саме у ОСОБА_7 .

В підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні долучили виписку по картковому рахунку та історію по картковому рахунку, що на їх думку підтверджує законність походження вилучених коштів.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Встановлено, що в провадженні СВ розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000012 від 14 березня 2023 за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною другою статті 203-2 КК України, за фактом організації та проведенні групою осіб азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000012 від 01 липня 2023 року.

Згідно встановленими під час досудового розслідування обставинами, ОСОБА_8 , на прізвисько « ОСОБА_9 », за передньою змовою з ОСОБА_10 , на прізвисько « ОСОБА_11 », організували та проводять азартні карткові ігри, у тому числі в покер, на гроші для незаконного особистого збагачення, без відповідних ліцензій та дозволів на даний вид діяльності в будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитаний у якості свідка ОСОБА_12 , особисті дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні», пояснив, що приблизно в середині лютого 2023 року в мобільному додатку «Telegram» знайшов групу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якій сповіщається про проведення турнірів з покеру в АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 відвідував даний заклад протягом п`яти місяців.

Під час співпраці ОСОБА_12 з органом досудового розслідування було зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення, як час та місце проведення ігор; осіб, що займаються його організацією, та постійно приймають участь у проведенні цих ігор, їхню роль у вчинення кримінального правопорушення, тощо.

25 липня 2023 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 липня 2023 року, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , особа якої органом досудового розслідування встановлена як одна з причетних до вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 під час якого, було виявлено та вилучено мобільний телефон IPONE XR в чохлі чорного корпусі; банківська картка ПриватБанк НОМЕР_1 ; зошит в клітинку з чорновими записами; блокнот з чорновими записами та товарні накладні; грошові кошти 1900 доларів США; грошові кошти 58 900 гривень.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 26 липня 2023 року, вилучене 25 липня 2023 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000012 від 14 березня 2023 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 02 серпня 2023 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203-2 КК України, які полягають у організації та проведенні групою осіб азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що в силу пункту 3 частини другої статті 173 КПК України є підставою для накладення арешту на майно відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

Матеріали досудового розслідування містять достатні відомості вважати, що до вчинення кримінального правопорушення можуть бути причетні особи, зокрема ОСОБА_7 у якої було вилучено майно.

На даному етапі досудового розслідування триває ряд слідчих дій, встановлюється коло осіб причетних до вчинення злочину, їх роль у організації та проведенні азартних ігор.

У відповідності до частини сьомої статті 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчим суддею встановлено, що вилучений у ході проведення обшуку за місцем проживання за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 мобільний телефон IPONE XR в чохлі чорного корпусі; банківська картка ПриватБанк НОМЕР_1 ; зошит в клітинку з чорновими записами; блокнот з чорновими записами та товарні накладні можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

Інформація, яка міститься у мобільному телефоні ОСОБА_7 , що був вилучений в ході обшуку, може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (встановлення кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).

На переконання слідчого судді, додані до клопотання прокурора матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно в цій частині, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речового доказу та з метою запобігання можливості його приховування, знищення або перетворення. Прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Що стосується вимог клопотання прокурора в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти 1900 доларів США; грошові кошти 58 900 гривень, то в даному випадку слідчий суддя встановив наступне.

Як вбачається з ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку від 02 липня 2023 року, оскільки причетність ОСОБА_7 до вчинення цього кримінального провадження підтверджена органом досудового розслідування, з метою виявлення доказів цього кримінального правопорушення надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання останньої.

Відповідно до протоколу обшуку від 25 липня 2023 року, при проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , було встановлено і сторонню особу ОСОБА_4 , відносно якого постановою про проведення обшуку особи від цього ж числа, вирішено провести обшук, під час якого було виявлено та вилучено грошові кошти у вказаному вище розмірі.

Згідно статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши клопотання прокурора та надані до нього матеріали, в частині накладення арешту на грошові кошти, а також беручи до уваги заперечення ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 , що надані ними в судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно в цій частині не відповідає приписам частини другої статті 171 КПК України.

В клопотанні прокурор для накладення арешту на майно, яке було вилучене 25 липня 2023 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , зазначив підставу і мету, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження. Разом з тим, в клопотанні взагалі не зазначене відповідне обґрунтування необхідності арешту майна яке було вилучено у сторонньої особи, та яким чином воно відноситься до кримінального провадження, не вказано які саме сліди зберегло на собі вилучене майно, та які обставини можуть встановлюватися за допомогою цього майна, з урахуванням того, що за матеріалами досудового розслідування, не встановлено причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до наданої ОСОБА_4 виписки по картковому рахунку, останній протягом тривалого часу від провадження господарської діяльності отримує грошові перекази, що на думку слідчого судді підтверджує його доводи щодо законності походження цих грошових коштів, та узгоджується з його поясненнями щодо походження грошових коштів.

Разом з цим, указане правового значення в даному конкретному випадку не має, оскільки матеріали поданого клопотання не містять відомостей та належних підстав вважати, що вилучені грошові кошти є засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, за відсутності ознак причетності ОСОБА_4 до обставин, з приводу яких внесено відомості до ЄРДР.

Зазначені обставини також вказують на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна та його відповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на вилученому майні, яким чином воно може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, аналіз матеріалів провадження показав, що клопотання та долучені до нього матеріали в частині накладення арешту на грошові кошти не відповідають вимогам частини другої статті 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Як вбачається з клопотання прокурора, необхідність накладення арешту на грошові кошти пов`язана з тим, що на даний час є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які були вилучені під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 у ОСОБА_4 , відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України, однак обставина, що вилучені кошти є предметом вчинення злочину, належним чином не підтверджена допустимими, в розумінні статті 86 КПК України доказами.

Враховуючи викладене слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на мобільний телефон, марки XIOMI Redmi 9 s/n НОМЕР_2 ; мобільний телефон, марки мобільний телефон IPONE XR в чохлі чорного корпусі; банківську картку ПриватБанк НОМЕР_1 ; зошит в клітинку з чорновими записами; блокнот з чорновими записами та товарні накладні, які у сукупності можуть слугувати в якості речового доказу та містити на собі відомості щодо вчиненого кримінального правопорушення.

В решті клопотання не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону та в його задоволенні в частині накладення арешту на грошові кошти слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на наступне тимчасово вилучене 25 липня 2023 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності у частці 1/3 належить ОСОБА_6 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , майно, із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном:

мобільний телефон «IPHONE XR» в корпусі чорного кольору;

банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1 ;

зошит в клітинку з чорновими записами;

блокнот з чорновими записами та товарні накладні.

В частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 1 900 доларів США та 58 900 гривень відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_13

Повний текст ухвали проголошено

14 серпня 2023 року о 14.00 год.