Номер провадження: 11-сс/813/967/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 19.05.2023, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. в к/п №0000105 від 23.07.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. щодо не повідомлення про підозру ОСОБА_8 в межах к/п №0000105 від 23.07.2020.

Мотивуючи зазначене рішення, слідчий суддя послався на те, що адвокат подав скаргу на бездіяльність слідчого, що не підлягає оскарженню в розумінні положень ст. 303 КПК України, зокрема, в поданій скарзі представник просить суд зобов`язати уповноважену особу ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. повідомити про підозру ОСОБА_8 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на істотне порушення слідчим суддею вимог процесуального законодавства з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 276-279 КПК України, є процесуальною дією, на підставі чого бездіяльність слідчого щодо невручення особі повідомлення про підозру підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України;

- він не був належним чином сповіщений про дату та час судового розгляду, оскільки судове засідання було призначено на 19.05.2023 на 13:30 год., в той час як судова повістка надійшла на його мобільний телефон лише 19.05.2023 о 16:10 год., тобто коли судове засідання вже відбулось.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд його скарги в інтересах ОСОБА_7 слідчим суддею Приморського райсуду м. Одеси.

В судове засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_6 та прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 не з`явились, подали заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому положеннями ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина 3 ст. 26 КПК України передбачає, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржен а бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до змісту скарги від 18.05.2023, поданої представником ОСОБА_6 ,. в інтересах потерпілого ОСОБА_7 слідчому судді, копія якої додана до апеляційної скарги, вбачається, що останній оскаржує бездіяльність уповноважених осіб ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. та Приморської окружної прокуратури м. Одеси, щодо не повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України в межах к/п №0000105, що призвело до порушення процесуальних прав ОСОБА_7 як потерпілого в кримінальному провадженні, який, всупереч вимог ч. 1 ст. 128 КПК України, ч. 1 ст. 1166, ст. 1174 ЦК України, позбавлений можливості до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, отримати відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди, а також повернути належні йому грошові кошти в розмірі 5000 грн., надані ним органу досудового розслідування для отримання фактичних даних щодо злочинної діяльності ОСОБА_8 .

Разом із тим, необхідно звернути увагу потерпілого та його представника на наступні вимоги кримінального процесуального закону.

Частина 1 ст. 110 КПК України передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

В свою чергу, згідно з положеннями ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, системний аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що підозра - це процесуальне рішення, яке приймається на стадії досудового провадження та ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах. Воно засноване на припущенні про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення та сформоване на неостаточних результатах розслідування. Таке рішення приймається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не встановлює конкретних строків складення повідомлення про підозру, натомість, прийняття рішення щодо складення такого повідомлення є виключною прерогативою органу досудового розслідування в особі слідчого або прокурора, на підставі зібраних в кримінальному провадженні доказів.

Натомість, чинний КПК України передбачає лише строк досудового розслідування, який, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України, з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР або винесення постанови про початок досудового розслідування до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину становиться 18 місяців.

При цьому, ч. 5 ст. 40 КПК України встановлює, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже, колегія суддів наголошує на тому, що відсутні законодавчі підстави для зобов`язання слідчого або прокурора скласти та вручити повідомлення про підозру.

За викладених обставин, бездіяльність слідчого та прокурора щодо не повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень в межах к/п №0000105, на яку посилається представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі, не є бездіяльністю слідчого в розумінні вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Окрім того, повідомлення про підозру, відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, підлягає окремому оскарженню до слідчого судді під час досудового розслідування.

Водночас, у разі допущених органом досудового розслідування, на переконання представника потерпілого, зволікань зі здійсненням певних процесуальних дій та постановленням конкретних процесуальних рішень, апеляційний суд наголошує на його праві, відповідно до вимог ст. 308 КПК України, подати скаргу прокурору вищого рівня на недотримання слідчим або прокурором розумних строків під час досудового розслідування.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням оскарження представником потерпілого ОСОБА_6 не повідомлення слідчим або прокурором ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, яке не є бездіяльністю в розумінні вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, апеляційний суд доходить переконання про те, що рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 прийнято відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України та, як наслідок, відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Що стосується посилань представника ОСОБА_6 на те, що він не був повідомлений про розгляд його скарги, колегія суддів зауважує на наступному.

Так, дійсно, відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Разом із тим, положення ч. 4 ст. 304 КПК України передбачають випадок відмови слідчим суддею у відкритті провадження за скаргою, зокрема, якщо така скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Системний аналіз вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дає підстави стверджувати про те, що відмова у відкритті провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого не вимагає проведення окремого судового засідання, присутність скаржника обов`язкова лише під час розгляду вимог такої скарги по суті, натомість, скарга представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 не розглядалась слідчим суддею та у відкритті провадження за нею було відмовлено у зв`язку із поданням скарги на бездіяльність слідчого, що не підлягає оскарженню.

Відтак, жодних порушень вимог кримінального процесуального закону та права потерпілого ОСОБА_7 та його представника на доступ до суду слідчим суддею допущено не було.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 303, 304, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 19.05.2023, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4