КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/5326/19
Провадження № 1-кп/552/889/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 Київський районний суд м. Полтави у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Полтаві кримінальне провадження № 0000293 від 27.01.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, має сина 2010 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.390 КК України, -

встановив:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у наступному.

ОСОБА_4 , вироком Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2015 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі, згідно ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.08.2014 та остаточно визначено покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.

ОСОБА_4 11.09.2015 прибув для відбування покарання до Хролівського виправного центру (№140) УДПТС України в Харківській області. Прибувши до установи для відбування покарання, ОСОБА_4 був ознайомлений з правами та обов`язками засудженого, та правилами поведінки в установі, крім того був попереджений про кримінальну відповідальність на підставі ст. 390 КК України за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.

Під час відбування покарання, 21.06.2016 засуджений ОСОБА_4 звернувся до начальника Хролівського виправного центру (№140) з заявою про надання дозволу на виїзд до Харківської багатопрофільної лікарні №25, для отримання медичної допомоги.

Постановою начальника Хролівського виправного центру (№140) ОСОБА_5 від 21.01.2016 ОСОБА_4 було дозволено виїзд до Харківської багатопрофільної лікарні №25, яка розташована за адресою м. Харків, пр. Олександрівський, 122. з 10.00 до 17.00 21.01.2016. Знаходячись у лікарні ОСОБА_4 рекомендувалось стаціонарне лікування в умовах Харківської багатопрофільної лікарні №25, одночасно з цим, ОСОБА_4 роз`яснено положення ст. 390 КК України за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, про що засудженим надано відповідну розписку.

Проте, ОСОБА_4 26.01.2016 близько 20 години, перебуваючи на лікуванні в Харківській клінічній багатопрофільній лікарні №25, без відповідного дозволу працівників виправної установи, діючи умисно, з метою ухилення від відбуття покарання у виді обмеження волі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно залишив межі лікувального закладу, та до Хролівського виправного центру (№140) для подальшого відбування покарання не повернувся.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 390 КК України, як неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що під час відбування покарання у виді обмеження волі, наприкінці січня 2016 року, перебуваючи на лікуванні у медичній установі, вирішив відвідати своїх родичів, що мешкають на території рф, але під час перетину кордону був затриманий правоохоронними органами рф та засуджений судом рф до 3 років позбавлення волі. У серпні 2018 року його було депортовано на територію України. Про те, що відносно нього порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.390 КК України та його оголошено у розшук. Після чого у нього було відібрано пояснення та зобов`язано явкою до суду. Він неодноразово з`являвся у судові засідання до приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, але кожного разу слухання справи з різних причин відкладалося. Зазначив, що від явки до суду не ухилявся. З моменту порушення кримінального провадження за ч.2 ст.390 КК України минуло понад сім років. Просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Суд, заслухавши обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно обставин, які встановлені у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у період з лютого 2016 року по серпень 2018 року відбував покарання на території рф, та після повернення в Україну 13.06.2019 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.390 КК України та 26.06.2019 складено обвинувальний акт. Розгляд даного кримінального провадження неодноразово призначався в приміщенні Орджонікідзевського районному суді м. Харкова, однак кожного разу відкладалося.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від № 7/0/9-22 від 14.03.2022 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.390 КК України надійшло з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 від 05.06.2023 дане кримінальне провадження прийняти до свого провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 4 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Санкцією ч.2 ст.390 КК України передбачене покарання у виді обмеженням волі на строк до двох років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Станом на 11.07.2023 з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.2 ст.390 КК України минуло понад сім років, отже на даний час сплинули строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин наявні передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.390 КК України, та закриття кримінального провадження, а тому клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.286, 288 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.390 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № № 0000293 від 27.01.2016 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.390 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1