Провадження № 1-кп/522/260/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2023 Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному проваджені у кримінальному провадженні №0007257 від 17.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_3 , 1971 року, жовтень місяця, тридцять першого дня народження, українки, громадянки України, заміжня, не працююча, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не одружена, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_6

обвинувачена - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні №0007257 від 17.11.2017 на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про звернення застави в дохід держави, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 зловживає своїми правами та порушує обов`язки, передбачені ст. 42 КПКУ.

Захисник та обвинувачена заперечували проти задоволення клопотання.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін, суд дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ухвалою слідчої судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2018 до підозрюваної ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 136 000 грн. з покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. При цьому, частиною другою цієї статті передбачено, що у клопотанні про зміну запобіжного заходу мають бути обов`язково зазначені обставини, які: виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Як вбачається зі змісту клопотання про зміну запобіжного заходу, а також позиції прокурора у судовому засіданні, сторона обвинувачення посилається на актуальність ризиків, встановлених слідчим суддею в ході розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри та пов`язане з цим очікування можливого суворого покарання, суд визнає спроможними (хоч і з деяким зменшенням актуальності зі спливом часу) заявлені в клопотанні ризики, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Суд, з огляду на існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 вищезазначеного злочину, наявність встановлених вище ризиків та враховуючи те, що обвинуваченою не було дотримано умов застосування запобіжного заходу у виді застави шляхом неодноразових неявок до суду, вважає, що з метою дотримання учасниками процесу поваги до обов`язковості виконання судових рішень приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Вказаний запобіжний захід, на думку судді, буде прийнятним для обвинуваченої, з урахуванням досліджених матеріалів та буде належним запобіжником від порушення ОСОБА_3 процесуальних обов`язків та її належної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 9 ст. 182 КПК України, питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу.

Враховуючи військову агресією Збройних Сил російської федерації проти нашої Держави відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ на усій території України впроваджено воєнного стан.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Статтею 13 цього Закону визначено, що міністерства, центральні та інші органи виконавчої влади у взаємодії з Міністерством оборони України у межах своїх повноважень організовують і забезпечують виконання законодавства у сфері оборони, сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх належне забезпечення за напрямами діяльності.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оборону України» територіальна оборона України організовується та здійснюється відповідно до Закону України "Про основи національного спротиву" з урахуванням особливостей, визначених законодавством про оборону, мобілізацію та правовий режим воєнного стану.

Згідно з визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву» національний спротив - комплекс заходів, які організовуються та здійснюються з метою сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України до дій, спрямованих на забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсіч агресії та завдання противнику неприйнятних втрат, з огляду на які він буде змушений припинити збройну агресію проти України. Добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Національний банк України ухвалив рішення відкрити спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України. Таке рішення ухвалене у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, збройною агресією рф та небезпекою для державної незалежності України, її територіальної цілісності. Реквізити офіційного спеціального рахунку, зазначені на офіційному веб-сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/news/all/natsionalniy-bank-vidkriv-spetsrahunok-dlya-zboru-koshtiv-na-potrebi-armiyi): НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, зважаючи на необхідність підтримання обороноздатності української армії з метою надання відсічі збройній агресії та сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України/грошових коштів для забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсіч агресії, суд вважає за необхідне звернути заставу на користь ЗСУ, тому клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 201, 309, 369-372, 376 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про звернення застави у дохід держави задовольнити.

Заставу в сумі 136 000 гривень, внесену за обвинувачену ОСОБА_3 , перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України (для зарахування коштів у національній валюті) з наступними реквізитами:

Банк: Національний банк України

МФО 300001

Рахунок № UA0992708

Отримувач: Національний банк України

Копію ухвали для контролю за виконанням направити прокурору Одеської обласної прокуратури.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8