Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000602 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянки України,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2023 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України з огляду на неконкретність пред`явленого обвинувачення, яке не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру, містить ознаки вчинення злочину організованою групою, що виключає кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України. Крім того, співучасником зазначається інша особа, а саме ОСОБА_10 , який не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. За висновком суду, неконкретність висунутого обвинувачення порушує право ОСОБА_9 на захист, а зазначення співучасником іншої конкретної особи є неприпустимим, оскільки є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні - прокурор другого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 просить вказану ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як зазначає прокурор, підготовче судове засідання було проведено без участі представників потерпілих, відомості про належне повідомлення яких про дату, час і місце судового засідання в матеріалах кримінального провадження відсутні. Таким чином суд позбавив їх права висловити свою думку щодо можливості призначення судового розгляду і допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні, яке тривало близько 20 хвилин, захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акта на 8 аркушах з додатками на 159 аркушах, озвучивши лише тези. Суд, незважаючи на великий обсяг матеріалів клопотання, проігнорував клопотання прокурора про відкладення судового засідання з метою ознайомлення з ними та підготовки заперечень і поклав в основу ухвали доводи захисника, зокрема й ті, що не були ним озвучені.

Не погоджуючись з висновком суду, що формулювання висунутого ОСОБА_9 обвинувачення не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру, прокурор вказує, що суд не конкретизував, які саме обставини містять розбіжності. Звертає увагу, що захисник долучив до клопотання 3 повідомлення про підозру (зміну раніше повідомленої підозри) від 26.12.2018, 29.06.2021 та 19.07.2021, і суд в ухвалі зазначив, що формулювання обвинувачення збігається з повідомленням про підозру від 26.11.2018. Тобто твердження суду про наявність розбіжностей необґрунтовані.

Що стосується другої підстави для повернення обвинувального акта, якою суд визнав те, що формулювання обвинувачення містить ознаки вчинення злочину організованою групою, що виключає кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України, то вважає, що суд вийшов за межі наданих йому повноважень під час підготовчого судового засідання, вдаючись до оцінки правильності правової кваліфікації. Також зазначає, що вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою належить кваліфікувати за ч.2 ст.3761 КК України, а вчинення злочину організованою групою є видом співучасті, який передбачений ч.3 ст.28 КК України та є більш конкретизованим (кваліфікованим). Таким чином вчинення злочину, передбаченого ст.3761 КК України, за попередньою змовою групою осіб або організованою групою потребує обов`язкової кваліфікації за ч.2 ст.3761 КК України.

З приводу зазначення в обвинувальному акті про ОСОБА_10 , який не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, прокурор вважає, що якщо не вказати, з ким саме особа увійшла у змову та вчиняла злочин у співучасті, то таке обвинувачення не може бути конкретним та порушить правообвинуваченого на захист, позбавивши можливості зрозуміти зміст обвинувачення та обрати ефективний засіб захисту. Посилання ж суду на постановуВерховного Суду від 21.04.2021 у справі № 295/12923/19, який вказав, що таке формулювання обвинувачення має визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, вважає є помилковим, оскільки вона не є релевантною до цього кримінального провадження і не містить висновок про застосування норми права. Водночас, суд не взяв до уваги твердження прокурора, що зазначення у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті прізвищ осіб, які вчинили кримінальне правопорушення разом з обвинуваченим, не є порушенням прав цих осіб, оскільки сторона обвинувачення вказує в процесуальних документах обставини, які підлягають доказуванню. Ці вимоги стосуються лише вироку суду, в якому не може бути зазначено прізвище, ім`я та по батькові особи, якщо відносно неї не розглядалось це кримінальне провадження, на чому наголошено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 639/2837/19, а також у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі № 200/17857/16, на яку послався суд в ухвалі.

На переконання прокурора, хибними є також посилання суду на рішення Європейського суду з прав людини у справах "Довженко проти України", "Грабчук проти України", "Хужин та інші проти Росії" в контексті того, що начебто згадування про ОСОБА_10 порушує принцип презумпції невинуватості. У цих справах суд констатував порушення прав обвинувачених, оскільки до винесення вироку у першій справі в газеті повідомили, що ОСОБА_13 є вбивцею, у другій - слідчийу постанові про закриття кримінальної справи зробив висновок, що в діях ОСОБА_14 наявний склад злочину, а в третій - прокурор повідомив по республіканському телебаченню про вчинення братами Хужиними тяжкого злочину.

Твердження суду, що особа не може одночасно обвинувачуватись за ч.2 ст.3761 КК України та підозрюватись у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, у кримінальному провадженні, що розслідується, на думку прокурора, є безпідставними. Обвинувачення ОСОБА_9 висунуто лише за ч.2 ст.3761 КК України, вироки щодо неї не ухвалювались, у зв`язку з чим посилання в ухвалі на ч.1 ст.19 КПК України у розумінні заборони двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення вважає помилковим. До того ж, ці кримінальні правопорушення є окремими, хоча обставини їх вчинення пов`язані між собою, азлочин, передбачений ч.2 ст.3761 КК України, може бути предикатом до злочину, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, та їх окремий судовий розгляд не порушує вимоги закону. Зауважує, що кримінальним процесуальним законом не передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про співучасників, щодо яких не здійснюється судовий розгляд і матеріали щодо яких виділені в окреме провадження.

Тож, прокурор підсумовує, що в клопотаннізахисника про повернення обвинувального акта та ухвалі суду не йдеться про відсутність у ньому будь-яких необхідних реквізитів, а фактично перераховуються обставини, які, на думку сторони захисту, є недоліками досудового розслідування, проте жоден з них не утворює невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, у зв`язку з чим висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам закону не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 зазначає, що в підготовчому судовому засіданні під час з`ясування думки учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта прокурор просив призначити судовий розгляд, тобто не заперечував проти проведення підготовчого засідання за відсутності представників потерпілих. А тому вважає, що прокурор не може посилатися на цю обставину як на підставу для скасування судового рішення. Оскільки в кримінальному провадженні судовий розгляд не відбувався, то повернення обвинувального акта без з`ясування думки потерпілих, яка ніяким чином не вплинула б на рішення суду, не порушило їх права.

Звертає увагу, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не містять відомості про шкоду, завдану діями ОСОБА_9 потерпілим, якими визнано Київську міську раду і ТОВ "Люксекспресс-ІІ". Крім того, потерпілими у кримінальному провадженні № 0001050 слідчий також визнав ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , але в переліку потерпілих в обвинувальному акті ці особи відсутні. Отже, судовий розгляд на підставі даного обвинувального акта призведе до порушення прав цих фізичних осіб, оскільки суд буде позбавлений можливості викликати їх у судове засідання.

Клопотання про повернення обвинувального акта в цілому є хронологією подій та викладом фактичних обставин стосовно прийняття органом досудового розслідування процесуальних рішень, з якими прокурор ознайомлений, як і з додатками, якими є копії процесуальних документів сторони обвинувачення. У зв`язку з цим прокурор міг висловити свою позицію в судовому засіданні щодо заявленого клопотання.

При цьому захисник наполягає на тому, що внаслідок прийняття незаконного рішення про виділення з матеріалів кримінального провадження № 0000455, в якому ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, матеріалів в окреме провадження, в якому наразі вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України, прокурор створив таку ситуацію, що під час судового розгляду його підзахисна буде дезінформована щодо суті та характеру обвинувачення. Це порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у п."а" ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення. Про неконкретність висунутого обвинувачення також свідчить формулювання обвинувачення в сукупності з кваліфікацією дій ОСОБА_9 за кваліфікуючою ознакою "за попередньою змовою групою осіб". І сторона захисту, враховуючи зміст обвинувачення, не матиме інших засобів захисту, ніж допит в судовому засіданні як свідка ОСОБА_10 , що суперечить засадам розумності.

Крім того, суперечність між правовою кваліфікацією та викладом фактичних обставин може потягти за собою порушення права на захист з огляду на незрозумілість суті обвинувачення, від якого має захищатися особа, - вчинення нею злочину в складі організованої групи чи за попередньою змовою групою осіб, тобто в менш складній формі співучасті. Таким чином, суд, зазначивши, що формулювання обвинувачення фактично містить ознаки вчинення злочину організованою групою, що виключає кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України, встановив факт неконкретності висунутого ОСОБА_9 обвинувачення.

Звертає увагу, що позиція суду, згідно з якою структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті, що кореспондується з висновками в постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 295/12923/19. Вивченням матеріалів досудового розслідування встановлено, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті збігається з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.3761 КК України, яке міститься в письмовому повідомленні про підозру від 26.12.2018 у кримінальному провадженні № 0002990, згідно з яким ОСОБА_9 брала участь у злочинній організації на чолі з ОСОБА_10 та участь у вчинюваних цією організацією злочинах, маючи доступ до автоматизованої системи Вищого господарського суду України, і систематично здійснювала втручання в роботу АС "ДСС". Зміст підозри у письмовому повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 19.07.2021 у кримінальному провадженні № 0000602 також містить виклад фактичних обставин за ч.1 ст.255 КК України, які раніше виділені в окреме провадження № 0000455. У той же час обвинувальний акт не містить кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.255 КК України. Вказані обставини, на переконання захисника, свідчать про неконкретність обвинувачення та порушують загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.19 КК України, стосовно заборони бути двічі обвинуваченим за кримінальне правопорушення.

Вважає надуманими доводи прокурора, що зазначення в повідомленні про підозру та обвинувальному акті прізвищ інших осіб не є порушенням презумпції невинуватості, враховуючи те, що прокурор не зміг назвати реквізити відповідної судової практики, а твердження в апеляційній скарзі щодо хибності посилань суду на практику Європейського суду з прав людини необґрунтованими, і що наявність в обвинувальному акті всіх необхідних реквізитів не свідчить про його відповідність вимогам кримінального процесуального закону.

З наведених підстав просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора і представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи захисників та обвинуваченої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, слідчими управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002990 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.1 ст.364, ч.4 ст.368, ч.2 ст.375, ч.2 ст.376, ч.2 ст.3761, ч.1 ст.282 КК України.

26.12.2018 у кримінальному провадженні № 0002990 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.3761 КК України.

28.02.2019 постановою прокурора з кримінального провадження № 0002990 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування в кримінальне провадження № 0000455 щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209, ч.1 ст.255 КК України, в яких підозрюється ОСОБА_18 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.209 КК України, в яких підозрюються ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.3761 КК України, в яких підозрюються ОСОБА_21 , ОСОБА_9

17.06.2021 постановою прокурора з кримінального провадження № 0000455 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування в кримінальне провадження № 0000534 в частині повідомленої підозри ОСОБА_21 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.3761 КК України.

23.06.2021 постановою прокурора об`єднано матеріали кримінальних проваджень № 0002990 та № 0000534 в одне кримінальне провадження № 0002990.

29.06.2021 у кримінальному провадженні № 0002990 ОСОБА_9 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру за ч.2 ст.3761 КК України.

14.07.2021 постановою прокурора з кримінального провадження № 0002990 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування в кримінальне провадження № 0000602 щодо ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України.

19.07.2021 у кримінальному провадженні № 0000602 ОСОБА_9 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру за ч.2 ст.3761 КК України.

20.08.2021 ОСОБА_9 вручено обвинувальний акт.

ОСОБА_9 висунуто обвинувачення в тому, що вона, діючи умисно, відповідно до розробленого головою Вищого господарського суду України ОСОБА_10 плану злочинної діяльності та відповідно до визначеної їй ролі, у періоди з 16.07.2011 по 28.08.2011 та з 18.07.2012 по 14.11.2013, перебуваючи у приміщенні цього суду за адресою: м. Київ, вул. Олександра Копиленка, 6, використовуючи свої повноваження головного спеціаліста канцелярії (на правах відділу) управління документального забезпечення Вищого господарського суду України, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, з метою розподілу окремих судових справ (заяв) між визначеними ОСОБА_10 суддями, виключивши інших суддів, які могли брати участь у розгляді таких справ, шляхом внесення неправдивих відомостей, здійснювала незаконне втручання в роботу АС "ДСС", що позбавило суб`єктів господарювання права на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Таким чином ОСОБА_9 своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.3761 КК України, - незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, а саме, умисне внесення неправдивих відомостей до автоматизованої системи документообігу суду, інше втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, вчинене службовою особою, яка має право доступу до цієї системи, за попередньою змовою групою осіб.

Порівнюючи зміст письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.07.2021 та формулювання висунутого ОСОБА_9 обвинувачення у цьому кримінальному провадженні зі змістом письмового повідомлення про підозру від 26.12.2018 за ч.1 ст.255 КК України у кримінальному провадженні № 0002990, суд дійшов висновку, що вони містять виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КК України.

За висновком суду, продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000455 щодо ОСОБА_9 , підозрюваної за ч.1 ст.255 КК України, та направлення до суду обвинувального акта відносно неї за ч.2 ст.3761 КК України за ті ж самі дії порушують базовий міжнародний стандарт, закріплений у п."а" ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Невідповідності обвинувального акта вказаним вимогам закону колегія суддів не вбачає, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення із зазначенням часу, місця, способу, форми вини та інших обставин, які згідно з ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також правову кваліфікацію - формулу кваліфікації дій обвинуваченої з посиланням на частину статті Особливої частин КК України та юридичне формулювання обвинувачення відповідно до закону України про кримінальну відповідальність.

На користь цього свідчить те, що ухвала суду не містить висновків про невідповідність обвинувального акта як процесуального документа вимогам, визначеним ч.ч.1-3 ст.291 КПК України, стосовно його змісту, які б можливо було усунути без проведення певних процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише за наявності суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення права на захист.

Всупереч висновкам суду структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру (повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру від 19.07.2021 у кримінальному провадженні № 0000602), повністю відтворені в обвинувальному акті.

А тому порівняння їх з повідомленням про підозру від 26.12.2018 у кримінальному провадженні № 0002990 є недоречним, і та обставина, що ОСОБА_9 є підозрюваною в іншому кримінальному провадженні за ч.1 ст.255 КК України за ті ж самі дії, як зазначив суд в ухвалі, не може слугувати підставою для повернення обвинувального акта і ніяким чином не ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Згідно з ст.19 КПК України ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Кримінальне провадження підлягає негайному закриттю, якщо стане відомо, що по тому самому обвинуваченню існує вирок суду, який набрав законної сили.

Враховуючи те, що в жодному з кримінальних проваджень ані обвинувального, ані виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 ухвалено не було, висновки суду про недотримання стороною обвинувачення такої загальної засади кримінального провадження, як заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення, необґрунтовані.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що суд першої інстанції вийшов за межі питань, які є предметом підготовчого судового засідання. Так, не розглядаючи кримінальне провадження по суті і не досліджуючи докази, суд в ухвалі вдався до оцінки кваліфікації, вказавши, що формулювання обвинувачення містить ознаки вчинення злочину організованою групою, що виключає кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

В матеріалах кримінального провадження наявні копії повісток про виклик представника потерпілого Київської міської ради ОСОБА_22 і представника потерпілого ТОВ "Люксекспресс-ІІ" ОСОБА_23 . Разом з тим, належне підтвердження отримання цими особами повісток про виклик або ознайомлення з їх змістом іншим шляхом відсутні.

А тому доводи прокурора, що, провівши підготовче судове засідання за відсутності представників потерпілих, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є слушними.

Разом з тим, відмова в задоволенні клопотання прокурора про оголошення перерви для надання можливості підготувати практику Верховного Суду, не є процесуальним порушенням, оскільки прокурор мав можливість висловити думку щодо відповідності чи невідповідності обвинувального акта вимогам закону, а не судовій практиці.

Одночасно з цим, як встановив суд, прокурор, викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, співучасником зазначає іншу конкретну особу, а саме, ОСОБА_10 , який не є обвинуваченим у цьому провадженні.

Згідно з ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Конституційний принцип презумпції невинуватості є складовою гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд і однією із засад кримінального провадження.

Колегія суддів беззаперечно погоджується з тим, що зазначення у фактичних обставинах кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення про вчинення кримінального правопорушення у співучастю з конкретною особою, якій не пред`явлено обвинувачення у цьому кримінальному провадженні і вину якої не встановлено обвинувальним вироком, є порушенням презумпції невинуватості, і це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.

А з приводу доводів прокурора, який посилається на практику Верховного Суду, намагаючись довести, що ця вимога стосується лише вироку, належить зауважити, що зміст та форма кримінального провадження, однією із стадій якого є досудове розслідування, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості, а також верховенство права та законність, згідно з якими під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу тощо, і застосовувати кримінальне процесуальне законодавство з урахуванням практики, Європейського суду з прав людини. І в жодному із своїх рішень Верховний Суд не погодився з тим, що сторона обвинувачення може порушити гарантоване Конституцією України право людини і громадянина.

Безпідставними є і доводи в апеляційній скарзі про нібито хибні посилання суду на практику Європейського суду з прав людини, оскільки суд врахував її саме в контексті дотримання презумпції невинуватості, а не застосування у правовідносинах, які є подібними.

Водночас, така невідповідність обвинувального акта загальним засадам кримінального провадження сама по собі не перешкоджає призначенню судового розгляду на його підставі, а тому не може бути самостійною підставою для його повернення прокурору.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки вийшов за межі питань, які є предметом підготовчого судового засідання, надавши оцінку кваліфікації дій ОСОБА_9 , і провів підготовче судове засідання без участі представників потерпілих за відсутності даних про їх належне повідомлення, а також дійшов помилкового висновку про неконкретність висунутого обвинувачення.

А тому істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновки суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування ухвали згідно з положеннями ст.ст.409, 411, 412 КПК з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000602 щодо ОСОБА_9 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.3761 КК України, повернуто прокурору, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3