Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/531/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2023 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 21.09.2023.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 21.09.2023.

Рішення суду мотивовано тим, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, в тому числі 15.02.2022 року в той період, коли відносно нього діяв запобіжний захід - домашній арешт, який ним було порушено, що свідчить про невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та опосередковано вказує на прокримінальну спрямованість обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.07.2023 року якою продовжено обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Застосувати до обвинуваченого запобіжний захід цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю (електронного браслету).

У разі, якщо апеляційний суд дійде висновку про неможливість застосування дообвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, знизити встановлений раніше щодо обвинуваченого розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 53 680 грн.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , судом не в достатній мірі враховано, що він має офіційне місце проживання та надання будь-яких документів суду для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, якщо наявне місце проживання, не передбачено нормами КПК України.

Відсутність коштів у обвинуваченою в розмірі визначеної застави навпаки надає прокурору та суду можливість знизити встановлений раніше розмір застави.

Вказує, що прокурор та суд не навели жодної реальної підстави щодо неможливості застосування до обвинуваченого альтернативної триманню під вартою міри запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю та не наведено жодних обґрунтованих підстав, за яких неможливо застосувати до обвинуваченого такий альтернативний запобіжний захід, а обмежилися виключно формальним підходом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Прокурор, обвинувачений та його захисник, клопотань про участь сторін під час розгляду апеляційної скарги не заявляли, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001214 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу - тримання під вартою не відпали.

Враховуючи тяжкість покарання, обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_6 , не має джерела доходу, є ризик впливу на свідків з метою зміни ними своїх показань.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, в тому числі 15.02.2022 року у період, коли щодо нього діяв запобіжний захід - домашній арешт, який ним було порушено, що свідчить про невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Застосування домашнього арешту є неможливим з огляду на порушення даного запобіжного заходу та відсутність будь-яких документів стосовно належності майна, де ОСОБА_6 міг би проживати в період дії домашнього арешту.

Зменшення розміру визначеної застави є також не можливим, оскільки розмір застави судом визначено у відповідності до вимог закону, докази можливості сплати застави в меншому розмірі - відсутні.

Вказані обставини свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлені.

Враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання, місцевим судом правильно визнано за реальну небезпеку можливість ухилення ОСОБА_6 від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_5 на можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими та не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце проживання є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

На підставі викладеного, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 21.09.2023 - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4