ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 634/799/21 Номер провадження 11-кп/814/1595/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000119, за апеляційними скаргами прокурора начальника Сахновщинського відділу Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання встановлено рахувати з дня затримання ОСОБА_7 з 29.04.2021.

Скасовано накладені арешти на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин. 29.04.2021, близько 12 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приїхав на мопеді з свідком ОСОБА_10 , під керуванням останнього, до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , де помітив потерпілого ОСОБА_11 . В подальшому, обвинувачений діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до останнього та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи небезпечний наслідок і бажаючи його настання, у виді спричинення тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні до останнього, наніс потерпілому ОСОБА_11 , правою рукою один коло-ріжучий удар ножем, який зберігав при собі, в область грудної клітини зліва. Потім, потерпілий відштовхнув обвинуваченого, та почав тікати в бік свого домоволодіння. Далі, потерпілому надано невідкладна медична допомога шляхом хірургічного втручання лікарів Красноградської ЦРЛ, а сам обвинувачений ОСОБА_7 в свою чергу з місця скоєння злочину зник. У зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_7 згідно з висновку судово-медичної експертизи своїми протиправними діями, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, завдав потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини 3-го ребра по передній підмишечній лінії зліва, колота рана перенхіми легені ліворуч, косий перелом 7-го ребра, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними для життя потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

З мотивувальної частини вироку виключити щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 121 КК України.

Вказує, що знаряддям вчинення злочину обвинувачений обрав ніж, а тому була велика ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині.

Зазначає, що відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 ножем завдав ОСОБА_11 удар в область грудної клітини зліва, де знаходяться життєво-важливий орган - серце. Судом встановлено, що після того, як потерпілий отримав поранення, він відштовхнув обвинуваченого та почав тікати, тобто обвинувачений не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі.

На переконання прокурора, зазначене свідчить про наявність прямого умислу на вбивство, тобто засуджений розумів суспільну небезпеку свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання, однак не довів до кінця з причин, які від нього не залежали.

Вказує, що суд не погодився із кваліфікацією дій обвинуваченої особи і прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не мав наміру позбавляти життя потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому, фактично суд взяв до уваги лише свідчення обвинуваченого ОСОБА_12 , до яких необхідно критично ставитися, оскільки він їх змінював декілька разів в ході судового розгляду, що свідчить про бажання уникнути законного покарання і не міг пояснити чому саме він застосував в своїх діях ніж та наносив удар ножем саме в область грудної клітини- серця, що в свою чергу свідчить про його намір позбавити життя потерпілого ОСОБА_11 і всупереч наданим свідченням потерпілого і свідків заперечував факт замаху ножем другий раз. Також вказує, що обвинувачений повідомив суд, що він хотів лише налякати ОСОБА_11 та вколоти його ножем, хоча висновок судово-медичної експертизи зазначає, що у потерпілого проникаюче поранення грудної клітини ліворуч, колота рана переніхми легені ліворуч, перелом 7 ребра, пневомторакс, що вказує на глибоке поранення ножем, що в свою чергу передбачає застосування значної механічної сили з боку обвинуваченого.

Посилається, що відповідно до показань потерпілого ОСОБА_11 , після отримання ножового поранення, яке йому спричинив ОСОБА_7 він його відштовхнув і лише ці дії стали причиною того, що інший удар не було нанесено обвинуваченим та він залишився живим лише через своєчасно надану медичну допомогу, що підтвердив і свідок ОСОБА_13 , який надавав першочергову медичну допомогу.

Зазначає, що відповідно показань свідка ОСОБА_14 , який був очевидцем події, останній чітко вказав, що ОСОБА_7 вдарив ножем ОСОБА_11 і мав намір знову нанести удар, але ОСОБА_11 його відштовхнув і почав втікати, саме тому і залишився живим. ОСОБА_7 здійснював замах ножем, але не довів свій намір до кінця лише через те, що його відштовхнули і він не очікував цього, а наздоганяти ОСОБА_11 він не зміг через те, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, що судом було проігноровано.

Вказує, що матеріали справи містять протокол освідування особи та висновок медичного огляд, які підтверджують даний стан обвинуваченого ОСОБА_7 .

На переконання сторони обвинувачення, оцінюючи надані докази винуватості ОСОБА_7 , суд припустився помилки щодо оцінки обставин справи, які фактично мали місце під час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, чим допущено істотні порушення норм кримінального процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки.

Вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання. Вказує, що місцевим судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, працевлаштований, родини не має, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , безстроково визнаний інвалідом 3 групи по зору, характеризується позитивно за місцем свого проживання, користується повагою та авторитетом серед жителів села та товаришів, порядна та доброзичлива людина, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_7 немає.

На переконання сторони захисту обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно визнати щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, стан здоров`я (інвалідність 3 групи по зору), відсутність моральних та матеріальних претензій потерпілого, прохання потерпілого суворо не карати, позитивна характеристика, відсутність судимостей, у зв`язку з чим, вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. ст. 69 та 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та просив її задовольнити з наведених у ній підстав та заперечив проти задоволення скарги захисника. Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити і водночас заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора. Потерпілий до суду апеляційної інстанції не з`явився, звернувся із заявою про розгляд скарг у його відсутність.

Мотиви суду.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування та перевірених у суді належних та допустимих доказах, детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Доводи прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та призначення судом надто м`якого покарання є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до обвинувального акту дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Правильність цієї кваліфікації дій судом була ретельно перевірена та за результатами судового слідства не знайшла свого підтвердження.

На обгрунтування своїх висновків суд послався на докази, надані стороною обвинувачення, зокрема врахував показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, а також письмові докази: протокол проведення слідчого експерименту від 18.05.2021, за участю потерпілого ОСОБА_11 ; протокол огляду місця події від 29.04.2021, в ході якого оглядалась ділянка території біля магазину «Продукти» за адресою вул. Шкільна с.Аполонівка Красноградського району Харківської області; протокол огляду місця події від 29.04.2021, в ході якого оглядалась лісосмуга, розташованою поблизу ґрунтової дороги поміж сел. Лесівка та сел. Червона Гірка, де під ломаною деревиною був виявлений ніж в чохлі, що був визнаний речовим доказом; протокол огляду місця події від 29.04.2021, в ході якого оглядалась територія домоволодіння за адресою по АДРЕСА_3 де виявлена сорочка темно-синього кольору з коротким рукавом зі слідами плям бурого кольору, що була визнана речовим доказом; матеріали роботи спеціаліста криміналіста до протоколу огляду місця події; протокол проведення слідчого експерименту від 03.06.2021, за участю свідка ОСОБА_14 , протокол затримання особи від 29.04.2021; протокол освідування особи від 23.04.2021, з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в якому перебував ОСОБА_7 ; постанова про визнання речовими доказами, протоколи отримання зразків крові та піднігтьових пластин для проведення експертизи; висновок експерта №14/990-Дм/21 від 03.06.2021; висновок експерта №14/989-Дм/21 від 22.05.2021; висновок експерта №15-12/408-Ц/Дм 2021 р., від 07.06.2021; висновком судово-імунологічної експертизи №14/993-Дм/21; висновком судово-медичної експертизи №12-14/47-КР/21 потерпілого ОСОБА_11 ; висновок судово-психіатричної експертизи №312 від 16.06.2021; висновком судово-медичної експертизи речових доказів у вигляді ножа №15-12/454-Ц/Дм 2021р.

Суд дійшов висновку, що наведені докази в їх сукупності, свідчать про умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 на спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що також ним не оспорюється.

Суд вказав, що ОСОБА_7 усвідомлював, що ОСОБА_11 живий та маючи реальну можливість продовжити заподіяння потерпілому ударів у життєво важливі органи з умислом заподіяння смерті, не зробив цього, а це вказує на те, що обвинувачений досягнув своєї мети.

Також суд зазначив про відсутність доказів того, що інші особи, що перебували на місці скоєння злочину, вчиняли дії, які б можна було розцінити як активну протидію злочинним діям та намагалися завадити обвинуваченому довести свій умисел на вбивство до кінця.

Суд вказав на відсутність обставин, які перешкоджали б виконати усі дії, які особа обвинуваченого вважала необхідними для доведення злочину до кінця в разі наявності умислу на позбавлення життя потерпілого.

За відсутності умислу на позбавлення людини життя, дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками, взявши до уваги кількість ударів та спосіб нанесення, обстановку що передувала злочину та поведінку обвинуваченого після його вчинення.

Судом враховано, що ОСОБА_7 безпосередньо перед нанесенням ножового поранення ОСОБА_11 не висловлював погрози вбивством на адресу останнього і ці доводи також не були спростовані стороною обвинувачення в судовому засіданні, виходячи зі змагальності сторін. обвинувачений ходив, знаходячись в збудженому стані, говорив «Ой, що я натворив».

Всі ці обставини прокурором у апеляційній скарзі не спростовані. Твердження прокурора про неврахування показань свідка ОСОБА_14 про те, що обвинувачений повторно намагався нанести удар потерпілому, колегія суддів вважає безпідставними. Так, вказаний свідок спочатку стверджував, що після отримання потерпілим тілесного ушкодження він відразу відштовхнув обвинуваченого та побіг. Це ж саме вказував і потерпілий під час його допиту у суді першої інстанції. При цьому потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що йому здалося, що ОСОБА_7 хотів повторно вдарити його ножем.

Відповідно до відеозапису слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 показував як саме, на його думку, ОСОБА_7 намагався другий раз вдарити потерпілого. При цьому є очевидним, що це не був жест у вигляді замахування чи можливий крок уперед для наближення обвинуваченого до потерпілого, з урахуванням того, що ОСОБА_11 вже відштовхнув ОСОБА_7 та вже перебував на певній відстані від обвинуваченого. Натомість, рухи які показував свідок під час слідчого експерименту свідчили про похитування обвинуваченого та могли вказувати на перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до відеозапису неможливо достеменно встановити, що з місця де стояв ОСОБА_7 він міг безперешкодно нанести повторний удар потерпілому. При цьому слід враховувати, що ОСОБА_11 відразу, як відштовхнув ОСОБА_7 , почав тікати. Обвинувачений, усвідомлюючи, що потерпілий поранений, не намагався його переслідувати з метою вбити, а навпаки, проявив розгубленість, сказавши: «Що я накоїв?».

Також потерпілий ОСОБА_11 надавав непослідовні показання щодо намагання ОСОБА_7 нанести йому другий удар ножем. Будучи допитаним у суді першої інстанції спочатку потерпілий вказував, що після отримання ножового поранення він відштовхнув обвинуваченого та втік, а останній будь-яких дій щодо нього не вчиняв. У подальшому після допиту свідка ОСОБА_14 , потерпілий почав стверджувати, що ОСОБА_7 намагався повторно вдарити його ножем, однак показання надавав ідентичні попереднім, зокрема, що після спричинення йому тілесного ушкодження, він, відштовхнувши обвинуваченого, відразу втік.

Встановлені судом першої інстанції обставини вказують на невизначеність умислу в діях обвинуваченого. Частково про це зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор, вказуючи що обране обвинуваченим знаряддя вчинення кримінального правопорушення мало велику ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині. Вчинення кримінального правопорушення з невизначеним умислом, виключає замах на вчинення кримінального правопорушення, який можливий лише з прямим умислом.

Таким чином, судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду країни від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав та розкаявся, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, сім`ї не має, перебуває на військовому обліку, є інвалідом 3 групи по зору, характеризується позитивно за місцем свого проживання, користується повагою і авторитетом серед жителів села та товаришів. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни судового рішення з тим, щоб призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, як про це зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник.

Так, за змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. Також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Обвинувачений вчинив умисне, тяжке, насильницьке кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Вибраний ним час та місце вчинення кримінального правопорушення вказують на зухвалість дій, адже все відбулося біля сільського магазину близько опівдня, де в цей час перебували відвідувачі. Колегія суддів також враховує і обране обвинуваченим знаряддя вчинення кримінального правопорушення ніж із довжиною леза близько 20 см. Зважаючи на це, судом було правильно ухвалено рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства. При цьому суд у повній мірі врахував особу обвинуваченого, відсутність судимостей та позитивну характеристику, наявність інвалідності та інші дані, зокрема і ті, на які вказує захисник у своїй апеляційній скарзі, - та дійшов висновку про необхідність призначення мінімальної міри покарання, визначеної ч.1 ст.121 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання, як про це зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора начальника Сахновщинського відділу Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4