Номер провадження: 11-кп/813/351/23
Справа № 511/551/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів під час розгляду апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 грудня 2021 року в рамках кримінального провадження №0000802, внесеного до ЄРДР 24.10.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 9,13 ч. 2 ст. 115, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України,-

установив:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 9,13 ч. 2 ст. 115, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді 10 (десяти) років позбавлення волі;

-за п.п. 9,13 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.02.2020 року за ст. 185 ч. 2 КК України, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 звернулись до суду із апеляційними скаргами, зазначивши, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 звернув до апеляційного суду з клопотанням про повторний допит усіх свідків сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки їх свідчення є сумнівними, з огляду на те, що вони не пам`ятають ані пори року, ані дати, коли відбували обставини, щодо яких вони надають свідчення. А також, свідків сторони захисту - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав клопотання, думку прокурора та захисника, які заперечували проти його задоволення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з частиною 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

У тому випадку, коли апеляційний суд вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, остання здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Ця позиція висловлена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року (справа № 164/1509/15?к).

Відповідно до змісту оскарженого вироку, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані свідки сторони обвинувачення - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також, свідка сторони захисту - ОСОБА_17 . Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені свідки були приведені судом до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Статтею 65 КПК України визначено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Згідно зі ст. 95 КК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Апеляційний суд констатує, що свідок під час допиту надає показання щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, які він сприймав особисто, а суд, ухвалюючи вирок, надає їм відповідну оцінку.

Проте, обвинувачений не обґрунтував, необхідність повторного допиту вказаних свідків, а мотивація обвинуваченого фактично зводиться до переоцінки цих доказів, що само по собі не є умовою і підставою для повторного дослідження доказів

Одночасно, апеляційний суд зазначає, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10 лютого 2021 року в справі №127/14811/17.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту свідків, оскільки клопотання фактично зводиться до незгоди із наданою судом першої інстанції оцінкою показань вказаних свідків, які безпосередньо були допитані судом під час судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 91-94, 242, 350, 401, 404, 405, 419, 532 КПК, -

ухвалив:

Відмовити у задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про повторний допит усіх свідків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3