Справа № 369/4568/22
Провадження №1-кп/369/1197/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004389 від 04 листопада 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Бучанського району Київської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_4 у тому, що він у невстановлений час та в невстановленому місці, маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великому розмірі та наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту, незаконно придбав порошкоподібну речовину білого кольору, усвідомлюючи, що дана речовина є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - амфетаміном у великому розмірі, та кристалоподібну речовину білого кольору, усвідомлюючи, що дана речовина є наркотичним засобом, обіг якої обмежно, метадоном (фенадоном), які незаконно зберігав при собі до 03 листопада 2016 року.

Так, 03 листопада 2016 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_4 виявлено та вилучено пачку з-під цигарок «Sobranie», в середині якої знаходиться поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору з відтінком жовтого та прозорий поліетиленовий пакет із кристалоподібною речовиною білого кольору.

Згідно із висновком експертизи матеріалів, речовин та виробів від 29 листопада 2016 року № 19/7-02/1190 представлена на експертизу порошкоподібна з грудками речовина білого кольору з відтінками жовтого, яка розташована у поліетиленовому пакеті в пачці з-під цигарок «Sobranie», містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, маса якої в речовині становить 5,5565 г.

Амфетамін згідно із Списком № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено» Таблиці II «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (зі змінами), є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, та відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом МОЗ України № 188 від 01 серпня 2000 року, маса амфетаміну від 1,5 г. і більше є великим розміром.

Згідно із висновком судової експертизи матеріалів, речовин і виробів від 29 листопада 2016 року № 19/7-02/1190 представлена на експертизу кристалоподібна речовина білого кольору, яка містилась у пакетику з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з застібкою, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), маса якого в речовині становить 1,039 г.

Метадон (фенадон) згідно із Списком № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено», Таблиці II «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (зі змінами), є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Таким чином, ОСОБА_4 інкриміновано незаконне придбання та незаконне зберігання психотропної речовини у великих розмірах та наркотичного засобу без мети збуту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, мотивуючи це тим, що із моменту вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення минули строки давності.

Обвинувачений пояснив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні він не визнає. При цьому, просив закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Підстава звільнення від кримінальної відповідальності, наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за вказаною підставою йому роз`яснені та зрозумілі.

Крім того, обвинувачений просив суд визнати дії слідчого СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, ст.лейтенанта ОСОБА_5 та прокурорів Києво-Святошинької місцевої прокуратури протиправними, а також просив визнати безпідставними та такими, що не відповідають встановленій формі, і скасувати: «Постанову про зупинення досудового розслідування» від 19 листопада 2018 року; «Постанову про відновлення досудового розслідування» від 28 листопада 2018 року; «Постанову про оголошення в розшук підозрюваного» від 28 листопада 2018 року; «Постанову про зупинення досудового розслідування» від 28 листопада 2018 року; «Клопотання про продовження строку досудового розслідування» від 22 грудня 2018 року; «Постанову про продовження строків досудового розслідування» від 27 грудня 2018 року; «Постанову про зупинення досудового розслідування» від 14 січня 2019 року; «Постанову про оголошення в розшук підозрюваного» від 14 січня 2019 року.

При цьому, обвинувачений зазначив, що його оголошено в розшук безпідставно, він жодного разу не ухилявся та не переховувався від органів досудового розслідування, оскільки весь час, починаючи з 02 січня 2014 року по теперішній час проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Вказував, що завжди був на зв`язку зі слідчою ОСОБА_5 , телефон його був ввімкненим, протягом цього часу неодноразово змінював документи та перетинав державний кордон України. Стверджував, що йому не було відомо про те, що він знаходиться у розшуку і тим більше умислу на ухилення від явки до уповноважених органів досудового розслідування у нього не було. Також, зазначив, що наявні в матеріалах провадження рапорти та інші докази з`явились після того, як він почав писати скарги на працівників правоохоронних органів.

Прокурор клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 не підтримав та зазначив, що в даному випадку наявні підстави, передбачені ч. 2 ст. 49 КК України. Зазначив, що у цій справі строк давності починається з 07 червня 2022 року, оскільки досудове розслідування декілька разів зупинялось та надала суду відповідні письмові докази. Вказала, що місце проживання обвинуваченого зафіксовано в повідомленні про підозру, характеристиці з виконкому, довідці-характеристиці, де адресою проживання вказано АДРЕСА_4 . Просила в задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, безпосередньо дослідивши надані суду матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

У кримінальному провадженні № 463/5277/16-к Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року наголосив, що ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів убачається, що інкриміновані ОСОБА_4 діяння він вчинив 03 листопада 2016 року, повідомлено йому про підозру - 26 вересня 2018 року.

Водночас обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні затверджено прокурором 06 червня 2022 року та наступного дня скеровано до суду.

Санкцією ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років, а тому відповідно до ст. 12 КК України вищезазначене кримінальне правопорушення належить до категорії нетяжких злочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого в пункті 2 цієї частини. Системне тлумачення ст. 49 КК України вказує на імперативність цієї норми кримінального закону, а тому суд, встановивши наявність підстав для застосування положень зазначеної статті, зобов`язаний закрити кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Вказані обставини свідчать про те, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, минуло понад шість років.

При цьому суд констатує, що у даному кримінальному провадженні відсутні факти того, що обвинувачений ухилявся від слідства, що має наслідком зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зокрема, прокурор, заперечуючи проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 проти закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, посилається на те, що той неодноразово протягом досудового розслідування оголошувався у розшук і провадження у справі зупинялося.

Суд дослідив надані прокурором на підтвердження вказаних доводів постанови слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_4 у розшук та дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинялося з 19 по 28 листопада 2018року.

Постановою слідчого від 28 листопада 2018 року кримінальне провадження відновлено у зв`язку із необхідністю проведення процесуальних дій, а саме винесенням постанови від 28 листопада 2018 року про оголошення ОСОБА_4 у розшук у зв`язку із не встановленням його місцезнаходження. І цього ж дня досудове розслідування було зупинено відповідною постановою слідчого.

Відновили його лише 22 грудня 2018 року, але вже 14 січня 2019 року досудове розслідування знову зупинено і ОСОБА_4 знову оголошено у розшук.

Відновлено досудове розслідування постановою слідчого від 19 травня 2022 року.

Всі три факти зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у відповідних постановах містили обґрунтування в одну фразу про те, що місцезнаходження підозрюваного не відоме. Попри це вказані обставини слідчий визнав достатніми для висновку про ухилення ОСОБА_4 від слідства, оголошення його в розшук і зупинення досудового розслідування.

Окрім того, жодних відомостей про те, що підозрюваний, а наразі обвинувачений ОСОБА_4 належним чином сповіщався про необхідність явки до слідчого, з боку сторони обвинувачення суду не надано.

При цьому суд дослідив й дані доручень слідчого від 28 листопада 2018 року, 14 січня 2019 року, надані у порядку ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) оперативним підрозділам про вжиття заходів щодо організації розшуку ОСОБА_4 , у змісті яких йдеться про те, що під час досудового розслідування слідчими та процесуальними діями та оперативно-розшуковими заходами встановити місце знаходження ОСОБА_4 не виявилося можливим, а відтак його оголошено у розшук.

Рапорти оперативних підрозділів на виконання зазначених доручень містять відомості про те, що за відомими двома адресами проживання ОСОБА_4 останній був відсутній на момент виконання оперативної дії, проте жоден із цих документів не містить точної дати виконання, наданих доручень.

Водночас у аналогічному дорученні слідчого працівникам поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 15 квітня 2022 року міститься завдання про встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 та про необхідність вручення йому повісток про виклик до слідчого на 26, 27, 28 квітня 2022 року на 10-00. Відомості з копії рапорту про виконання цього доручення від 22 квітня 2022 року, а також підпис ОСОБА_4 на копіях зазначених повісток про їх отримання 20 квітня 2022 року свідчать про те, що місцезнаходження розшукуваного встановлено і повістки вручено, а досудове розслідування відновлено 19 травня 2022 року та оголошено про його завершення. При цьому повістки про виклик ОСОБА_4 до слідчого на 23, 24 та 25 травня 2022 року він отримав, згідно із його розписки 19 травня 2022 року.

Згідно з рапортом №478 від 22 квітня 2022 року повістки про виклик ОСОБА_4 було вручено 20 квітня 2022 року та наразі його місцезнаходження встановлено.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства.

Згідно з висновками, які містяться в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, постановах Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 30 травня 2019 року (кримінальне провадження № 639/793/17), від 03 березня 2021 року (кримінальне провадження № 686/10936/17-к), від 03 червня 2021 року (кримінальне провадження № 344/7812/16-к) та інших, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України, у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства. Закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Урахувавши вищенаведене, суд зазначає, що оголошення особи у розшук саме собою не свідчить про те, що вона ухилялись від досудового розслідування, а будь-яких інших доказів, які б об`єктивно підтверджували факт переховування підозрюваного, а наразі обвинуваченого ОСОБА_4 суду надано не було, тому підстав для застосування положень ч. 2 ст.49 КК України у даному конкретному випадку, суд не вбачає.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 285 КПК України належить роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.

А на підставі ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Відсутність же клопотання сторін про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК, позбавляє суд можливості самостійно ініціювати вирішення відповідного питання і вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 729/1480/13-к).

У судовому засіданні встановлено наявність відповідного клопотання обвинуваченого, що він розуміє свої права, визначені ч.ч.2-3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави та бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, мають місце обґрунтовані та достатні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а саме на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України.

При цьому суд зазначає, що підставою для прийняття свого рішення має також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 735/1121/20.

Суд зазначає, що питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні суд не вирішує, оскільки прокурором під час судового розгляду не було надано суду відповідних доказів про їх наявність. Поряд з цим, у зв`язку з закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, суд не вирішує питання про визнання протиправними дій уповноважених працівників органу досудового розслідування та скасування рішень, які ними приймались під час досудового розслідування, як того просив обвинувачений ОСОБА_4 в своєму клопотанні та в цій частині залишає його без розгляду.

Суд зауважує, що питання про долю речових доказів може бути вирішено в порядку Розділу VIII КПК України, а саме в порядку виконання вироку.

Керуючись ст.49 КК України, ст. ст. 174, 284 - 286, 369-372,376, 395 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004389 від 04 листопада 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У решті клопотання ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1