Провадження № 1-кс/686/4608/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 20.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000024 від 27.01.2022, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 20.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000024 від 27.01.2022, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

В обґрунтування скарги вказав, що постановою слідчого від 20.03.2023, яку він отримав 26.05.2023, у зв`язку із встановленою в ході досудового розслідування відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, було закрито кримінальне провадження № 0000024, порушене 27.01.2022.

Указує, що слідчим не звернуто увагу на те, що судовим рішенням (постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021) було встановлено перевищення влади та службових повноважень працівниками поліції, а за змістом ч. 4 ст. 82 обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також вважає, що слідчим не вжито вичерпних заходів для повного та всебічного дослідження обставин справи, а саме: з моменту подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення останній не вчинив жодних слідчих дій, спрямованих на збирання доказів, зокрема не викликав ОСОБА_3 для допиту, не допитав свідків події, а також потенційних підозрюваних, не витребував відео з боді камер.

В судовому засіданні скаржник подану скаргу підтримав і наполягав на її задоволенні. Повідомив, що в першу чергу слід звернути увагу на те, що факт вчинення злочину працівниками поліції встановлено у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021. Своє затримання уважає незаконним, оскільки у подальшому постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності була скасована судом апеляційної інстанції. Не пам`ятає, чи відмовлявся повідомити будь-кого з близьких йому осіб про факт його адміністративного затримання. Стверджує, що право на захист йому не роз`яснювалося та що від надання правової допомоги не відмовлявся. Відповів, що дійсно у відповідь на запитання повідомляв працівникам поліції про те, що перебуває в розшуку та причину такої відповіді пояснює тим, що у випадку, якби він дійсно перебував у розшуку, то приховав би цей факт, а не повідомляв про це працівникам правоохоронних органів. Пояснив, що тілесних ушкоджень у зв`язку із застосованими відносно нього кайданками, не отримав.

Слідчий та прокурор у судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги з тих підстав, що працівники поліції діяли у порядку, встановленому Законом України «Про Національну поліцію», оскільки під час затримання особи, в тому числі адміністративного, поліцейський має право застосувати спеціальні засоби (кайданки). Окрім того, кайданки були на потерпілому до 15 хв., після чого були зняті та жодної шкоди його правам у зв`язку із їх застосуванням не спричинено. Застосування кайданків, з огляду на зухвалу поведінку затриманого ОСОБА_3 , факт затримання у зв`язку із потребою встановлення його особи та складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, озвучення ОСОБА_3 того, що він перебуває у розшуку, було виправданим. Саме тому слідство прийшло до висновку про відсутність перевищення влади або службових повноважень працівниками правоохоронного органу

Заслухавши думку скаржника, слідчого та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000024, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 27.01.2022, порушеному за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення від 29.11.2021 року ОСОБА_3 виклав обставини, які, на його думку, указували на вчинення командиром взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування УПП у Хмельницькій області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Указував, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 установлено, що застосування до ОСОБА_3 кайданок колегія суддів розцінила як перевищення необхідних заходів примусу. Зазначав, що затримання ОСОБА_3 28.03.2021 здійснювалося без жодної правової підстави, а застосування спецзасобів призвело до фізичного болю та моральних страждань.

Так, о 21:00 год. по вул. Шевченка, 64 у м. Хмельницькому до ОСОБА_3 підійшли працівники поліції, які не представилися та вимагали надати документи. Причин, у зв`язку із якими вимагають документи, а тим більше затримують, не пояснили та без надання жодних доказів звинуватили його у переході дороги в невстановленому місці, одягнули кайданки, які травмували йому руки, спричинили фізичний біль та моральні страждання.

Посилаючись на п. а ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» (кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти), уважав їх застосування до себе незаконним.

Також вказує, що працівниками поліції були проігноровані вимоги закону щодо повідомлення родичів та близьких осіб, Центру безоплатної правової допомоги про факт затримання ОСОБА_3 .

У подальшому вищестоячим керівництвом були встановлені факти невірного застосування закону інспектором ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до ст. 2, 284 КПК України.

Виходячи зі змісту ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті - встановлена відсутність події кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 20.03.2023, з урахуванням постанови слідчого про уточнення фактичних даних від 09.06.2023, вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України у діях працівників УПП в Хмельницькій області ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Вказана постанова обґрунтована тим, що в діях співробітників УПП у Хмельницькій області, які полягали в адміністративному затриманні ОСОБА_3 та притягненні його до адміністративної відповідальності дійсно мали місце порушення вимог закону, проте ці порушення не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Слідча суддя погоджується з висновком слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України з огляду на таке.

Диспозиція ч. 2 ст. 365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Безпосередній об`єкт кримінального правопорушення - встановлений порядок службової діяльності в правоохоронних органах.

Об`єктивну сторону перевищення влади або службових повноважень складає сукупність трьох ознак: 1) вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень; 2) суспільно небезпечні наслідки у виді істотної шкоди зазначеним у законі правоохоронюваним правам або інтересам; 3) причинний зв`язок між дією і наслідками.

Суб`єкт злочину - спеціальний (працівник правоохоронного органу).

Суб`єктивна сторона перевищення влади або службових повноважень характеризується виною у формі прямого умислу.

Отже, перевищення влади або службових повноважень утворює склад злочину, передбаченого ст. 365 КК України, лише у випадку вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй законом прав і повноважень.

Ч. 1 ст. 265 КУпАП України передбачено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи.

У ході дослідження матеріалів кримінального провадження (складеного слідчим протоколу огляду відеозаписів оптичних дисків, наданих Хмельницьким УДВБ НПУ від 20.03.2023) було встановлено 28.03.2021 поліцейські підійшли до невідомого громадянина, ймовірно ОСОБА_3 , та просять його пред`явити документи, які посвідчують особу, або назвати свої анкетні дані для перевірки по наявних базах даних. Працівник поліції (ймовірно ОСОБА_6 ) представляється та пред`являє службове посвідчення, роз`яснює причину і підставу перевірки документів: скоєння адміністративного правопорушення - перехід вулиці у невстановленому місці. ОСОБА_3 відмовляється надати інформацію про свою особу. Після цього працівники поліції попереджують ОСОБА_3 про затримання із застосуванням кайданок та роз`яснюють йому права, передбачені ст. 268 КУпАП України. Надалі останнього доставлено до службового приміщення Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, де з нього знято кайданки та здійснюється складання адміністративних матеріалів.

У ході перегляду оптичного диску, отриманого разом із матеріалами службової документації УПП у Хмельницькій області, слідчою суддею з`ясовано, що викладені у протоколі огляду відомості дійсно підтверджуються. Окрім того, відеозаписом зафіксовано також, що у ході численних спроб поліцейського з`ясувати особу ОСОБА_3 , у відповідь на його запитання ОСОБА_3 у ствердній формі повідомив про те, що перебуває в розшуку.

Описані обставини підтвердили допитані слідчим як свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Враховуючи вказані обставини та відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 КУпАП України, у працівників поліції були підстави для адміністративного затримання ОСОБА_3 з метою встановлення його особи, про що у подальшому було складено відповідний протокол, а тому відсутні ознаки перевищення влади або службових повноважень у їх діях.

Не вказує на злочинний характер дій працівників поліції і те, що постанова про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення та притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП України (порушення правил дорожнього руху пішоходами) у подальшому була скасована постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, оскільки підстави для затримання ОСОБА_3 були дві - встановлення особи та розгляд справи, а постановою суду скасовано лише постанову про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за порушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП України.

Адміністративне затримання, оформлене відповідним протоколом АА №039870 від 28.03.2021, заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду у порядку ст. 267 КУпАП України не оскаржувалося, однак враховуючи поведінку скаржника у ході спілкування з працівниками поліції, зокрема не бажання назвати ідентифікуючі його ознаки (прізвище та по-батькові), а також повідомлення про те, що він перебуває в розшуку, приходжу до висновку про правомірність застосування вказаного заходу примусу як такого, що здійснений відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 КУпАП України (з метою встановлення особи).

Щодо застосування кайданок до ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Статтею 29 Закону України «Про Національну поліцію» визначені вимоги до поліцейського заходу. Згідно з частиною першою цієї статті поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.29 указаного закону поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

За положеннями ч.3. ст..29 закону, обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

На підставі ч.4 ст.29 Закону України «Про Національну поліцію» обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Положеннями ч.ч.5-7 ст.29 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Ч. 1 ст. 42 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

П. б ч. 3 ст. 45 передбачено, що кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються під час затримання особи.

А тому посилання ОСОБА_3 на те, що він не підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення та не чинив опір поліцейському, не намагався втекти, а отже у поліцейських були відсутні підстави для застосування спеціальних засобів слід оцінити критично, оскільки спеціальний засіб було застосовано у зв`язку із іншою підставою - затримання особи, що дозволено законом.

На думку слідчої судді, працівниками поліції було допущено порушення у порядку застосування поліцейських заходів примусу, який регламентований ст. 43 Закону України «Про національну поліцію», зокрема не було надано ОСОБА_3 достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, однак враховуючи наведені вище обставини та обстановку, що склалася (не бажання назвати прізвище та повідомлення про факт перебування в розшуку), час перебування скаржника кайданках (13 хв.), підстави кваліфікувати їх дії як злочинні та суспільно-небезпечні, відсутні.

Аргументи скаржника про те, що факт вчинення злочину працівниками поліції був встановлений у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 слідча суддя відхиляє, оскільки по-перше, жодних мотивів, у зв`язку із чим суд дійшов до такого висновку із відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням, у судовому рішенні не вказано, а по-друге, завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України), а не вирішення питання щодо наявності складу злочину у діях певних осіб. Захист особи від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура є завданнями кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Посилання ОСОБА_3 на те, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, є некоректним, оскільки є підставою звільнення від доказування у ході розгляду цивільно-правових спорів (ст. 82 ЦПК України).

Статтею ж 90 КПК України визначено, що преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів має лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, судове рішення має преюдиціальне значення для суду, який розглядає кримінальне провадження, лише у визначених цією статтею випадках.

У постанові ВС № № 390/934/13-к від 04 серпня 2021 року суд зазначив, що чинний КПК не містить інших положень, на підставі яких рішення судів інших юрисдикцій могли би бути визнані преюдиціальними в кримінальному процесі, тобто такими, які звільняють суд від необхідності встановлення обставин, які підлягають доказуванню, шляхом дослідження та оцінки всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні. Завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративній юрисдикціях. Здійснюючи кримінальне судочинство, суди не вирішують спір, а розглядають пред`явлене особі обвинувачення і за допомогою доказів встановлюють, чи винна конкретна особа у його вчиненні. Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню в змагальному кримінальному процесі.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що слідчим помилково не враховано те, що у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 зазначено про застосування кайданок з перевищенням необхідних засобів примусу по відношенню до ОСОБА_3 , слідча суддя не приймає до уваги.

Слідча суддя критично оцінює посилання скаржника на те, що жодних слідчих дій, спрямованих на збирання доказів, слідчим не проведено, а саме не допитано самого ОСОБА_3 , свідків події, а також потенційних підозрюваних, не витребувано відео з боді камер, оскільки вказане спростовується дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Аргументи, викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення з приводу ігнорування працівниками поліції вимог закону щодо повідомлення родичів та близьких осіб, Центру безоплатної правової допомоги про факт затримання ОСОБА_3 слідча суддя вважає неспроможними з огляду на зафіксований у протоколі про адміністративне затримання АА №039870 від 28.03.2021 факт відмови останнього від вчинення вказаних дій.

Окрім того, за змістом повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Хмельницькій області № 020/03-04/363 від 29.06.2021 чинним законодавством не передбачено обов`язок органів, уповноважених здійснювати затримання осіб за вчинення адміністративних правопорушень, інформувати центри з надання безоплатної правової допомоги про абсолютно всі випадки адміністративних затримань, оскільки Центр не є органом, який збирає або накопичує інформацію, а є уповноважений призначити захисника затриманій особі, що має відповідне клопотання з цього приводу.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що вона є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

Враховуючи вищевказані обставини у їх сукупності, слідча суддя дійшла висновку, що складена слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 20.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000024 від 27.01.2022, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 є мотивованою та обґрунтованою, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 за безпідставністю.

Керуючись ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

постановила:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 20.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000024 від 27.01.2022, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя