Справа № 669/398/23
Провадження № 1-кп/669/39/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

головуючої - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білогір`я Шепетівського району Хмельницької області кримінальне провадження № 0000638 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Калетинці Шепетівського (колишнього Білогірського) району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не перебуває, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

ОСОБА_5 29.04.2022 року пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії придатний до військової служби згідно Наказу Міністерства оборони № 402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

14 березня 2023 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - четвертий відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_1 , військовозобов`язаному ОСОБА_5 , на виконання Указу Президента України № 65 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022 року, вручено повістку з визначеним терміном прибуття на 21.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 для відбуття на навчальні збори та проходження військової служби. ОСОБА_5 особисто розписався про отримання повістки, однак 21.03.2023 року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім того, 05 квітня 2023 року, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , по АДРЕСА_2 , військовозобов`язаному ОСОБА_5 , на виконання Указу Президента України № 65 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», запропоновано повторно отримати повістку з визначеним терміном прибуття на 13.04.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 для відбуття на навчальні збори та проходження військової служби. Разом з тим, ОСОБА_5 від отримання повістки відмовився, про що складено акт про відмову від отримання повістки та 13.04.2023 року знову не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»,Указу Президента України №574/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України №2501-ІХ від 15.08.2022 року, Указу Президента №758/2022 від 7.11.2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 2739-ІХ від 16.11.2022 року, Указу Президента України №59/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України №2916-ІХ від 07.02.2023 року, якими з 19 лютого 2023 року продовжено строк проведення загальної мобілізації на 90 діб, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про час та місце прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період, 21.03.2023 року і 13.04.2023 року не з`явився без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відбуття на навчальні збори та проходження військової служби, ухилившись таким чином від призову за мобілізацією в особливий період.

Отже, своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст. 336 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав та показав, що він не з`явився для відбуття на навчальні збори 21.03.2023 року оскільки допомагав батькам по господарству і очікував, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 приїдуть за ним самі, а бойову повістку на 14.04.2023 року відмовився отримати, оскільки в нього не було військового квитка. Крім того зазначив, що доглядає за пристарілими батьками та має ряд хвороб, які перешкоджають йому у виконанні військового обов`язку.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що в 2022 році ОСОБА_5 пройшов медичну комісію і був визнаний придатним до військової служби у військовий час.

14.03.2023 року йому було вручено бойову повістку для проходження військової служби, але на призначений день ОСОБА_5 не з`явився. Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_8 було здійснено спробу повторно вручити повістку обвинуваченому за місцем проживання, проте його батьки розпочали конфлікт, зазначивши, що останнього немає вдома. Згодом, 05.04.2023 року він з колегою помітив ОСОБА_5 на вулиці І.Франка та повторно спробував вручити повістку для відбуття на навчальні збори та проходження військової служби, проте останній від отримання відмовився, вказавши, що не бажає проходити військову службу.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що був присутнім (в якості водія) при повторній спробі вручення бойової повістки за місцем проживання ОСОБА_5 працівниками військкомату, проте члени сім`ї на подвір`ї розпочали сварку і повідомили, що його немає вдома.

З показів свідка ОСОБА_8 встановлено, що обвинувачений в особистих справах з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_8 14 березня 2023 року, тоді ж йому було вручено бойову повістку на 16 годину 21 березня 2023 року та попереджено про кримінальну відповідальність в разі неявки. Проте, ОСОБА_5 не з`явився у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_8, причини неявки не повідомив, в зв`язку з чим він /свідок/ особисто зателефонував йому, але на дзвінок відповіла мати обвинуваченого та в лайливій формі повідомила, що він не прийде.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 підтверджується письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду :

- даними з повідомлень про кримінальне правопорушення від 27.03.2023 року та 15.04.2023 року, згідно яких ОСОБА_5 було вручено повістку про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 о 16 годині 21.03.2023 року, однак останній у визначений час не прибув та в подальшому 5.04.2023 року відмовився від отримання повторної повістки про призов за мобілізацією;

- даними рапорта начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якого 14 березня 2023 року ним, за результатами військово-лікарської комісії, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 рядовому запасу ОСОБА_5 було вручено повістку про призив за мобілізацією та зобов`язано з`явитись 21.03.2023 року о 16 годині для подальшої відправки у військову частину;

- даними довідки військово-лікарської комісії від 03.05.2022 року № 579, відповідно до якої проведено медичний огляд рядового ОСОБА_5 , 1973 року народження, та встановлено, що ОСОБА_5 придатний до військової служби у воєнний час ;

- даними картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_5 від 29.04.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_5 є придатним до військової служби у воєнний час ;

- даними облікової картки до військового квитка ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 , відповідно до якої останній є придатним до військової служби;

- даними копії корінця повістки з розпискою , згідно якої повістку на ім`я ОСОБА_5 , 1973р.н., отримано о 12 год., 14.03.2023 року на 16 годину 21.03.2023 року;

- даними попередження про кримінальну відповідальність від 05.04.2023 року № 4/688, відповідно до якого ОСОБА_5 попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.336 КК України ;

- даними повістки на відправку ОСОБА_5 до команди № НГУ ВОС № НОМЕР_2 , відповідно до якої ОСОБА_5 необхідно було протягом доби з`явитися на військову службу, проте від отримання вказаної повістки ОСОБА_5 відмовився;

- даними рапорта старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до якого 05 квітня 2023 року ним було запропоновано ОСОБА_5 отримати повістку про призив за мобілізацією, попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від призову та зобов`язано з`явитись 13.04.2023 року о 16 годині для подальшої відправки у військову частину, проте останній від отримання відмовився, мотивуючи відмову відсутністю військового квитка, що підтверджується відеозаписом, дослідженим судом;

- даними акта про відмову від отримання попередження від 14.04.2023 року № 4/1296-1, складеного старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 капітаном ОСОБА_6 , затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , відповідно до якого ОСОБА_5 відмовився від отримання попередження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про ухилення від військового обліку та кримінальну відповідальність, передбачену статтею 336 КК України;

- даними копії військового квитка ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 від 20.05.1992 року, з якого слідує, що ОСОБА_5 призваний по мобілізації у 2023 році на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 та 29.04.2022 року комісією при четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до військової служби;

- даними з відповідей КП "Білогірська багатопрофільна лікарня" від 20.04.2023 року № 335 та КП «Білогірський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 19.04.2023 № 543, згідно яких ОСОБА_5 з 14.03.2023 року до 21.03.2023 року та з 05.04.2023 року по 13.04.2023 року на стаціонарному і амбулаторному лікуванні у вказаних закладах не перебував;

- даними зі списків військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , направлених на призов військовозобов`язаних на військову службу до в/ч НОМЕР_3 та в/ч НОМЕР_4 , згідно яких ОСОБА_5 на відправлення не прибув.

Чинним законодавством встановлено ряд поважних причин, за яких громадяни України можуть не з`явитися до ТЦК, за наявності підтверджуючих документів, а саме: смерть близького родича, хвороба або необхідність догляду за хворими близькими родичами, здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття, потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю та складання іспитів у ВНЗ. Наявності таких поважних причин в ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, доведена, а його дії кваліфіковані вірно.

Суд зазначає, що дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України.

ОСОБА_5 раніше судимим не був, не одружений, не має на утриманні дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, за медичною допомогою до психіатра та нарколога не звертався з 2018 року.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття, оскільки він вину у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу. Вказане є основною формою прояву щирого каяття. Не доведена в судовому засіданні така обставина, що пом`якшує покарання як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки не встановлено, яку саме допомогу в установленні невідомих досудовому слідству обставин надавав ОСОБА_5 .

Будь-яких інших обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, до лікаря нарколога та психіатра не звертався, досудову доповідь, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ст. 336 КК України.

Щодо неможливості призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України та ст.75 КК України суд вважає зауважити наступне.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Суд звертає увагу, що під час застосування ст.69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст.69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що застосування у даному випадку положень ст.69 КК України неможливе, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

Крім того, приписами ст.75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Крім того, у випадку звільнення осіб від покарання з випробуванням, останні підлягають звільненню і з військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього ст. 75 КК України у воєнний час, коли держава перебуває в стадії активних військових дій суд вважає таким, що не відповідає вимогам закону та меті покарання.

Суд не може погодитися з висновком органу пробації щодо виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства зважаючи на те, що свідомі громадяни України, захищаючи державу, гинуть та отримують каліцтва. Призначення іспитового строку особі, що усіляким способом намагається уникнути мобілізації, буде несправедливим та зневажливим відносно захисників України.

Посилання ОСОБА_5 на те, що він доглядає пристарілих батьків не може бути взяте судом до уваги хоча б з тих причин, що мати обвинуваченого супроводжувала його кожне судове засідання. Крім того, обвинувачений в ході розгляду справи повідомив, що у нього ще є рідна сестра, яка проживає у м.Хмельницькому, рішень про призначення його опікуном суду не надав. Твердження ОСОБА_5 про наявність хвороб, що перешкоджають йому бути призваним під час мобілізації в особливий період спростовуються довідкою військово-лікарської комісії, дослідженою в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.336 КК України, ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку суду до виконання.

Речові докази: флеш накопичувач HI-RALI об`ємом 2 GB, на який записано відеозапис моменту вручення ОСОБА_5 другої бойової повістки, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000638.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Білогірський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1