ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/217/23 Справа № 712/3365/23 Категорія:ст.171 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2023 року про відмову старшому слідчому СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області в задоволенні клопотання про накладання арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням по накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000081 від 29.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, та службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, в період часу з 14.08.2019 по 22.10.2019, умисно, з корисливих мотивів та за пособництва інженера технічного нагляду ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Черкаси, більш точний час та місце у ході досудового розслідування не встановлено, привласнив чуже майно, а саме кошти місцевого бюджету, на загальну суму 740 030,53 грн. за наступних обставин.

З метою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6 , уклав трудові договори з найманими працівниками, організовував їх трудову діяльність, контролював їх виробничу діяльність, та за спеціальними, передбаченими договором, повноваженнями здійснював організаційно-розпорядчі функції, тобто був службовою особою, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України.

В подальшому ОСОБА_6 будучи фізичною особою-підприємцем та являючись службовою особою, з метою привласнення коштів місцевого бюджету за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, вступив у злочинну змову з ОСОБА_9 , яка відповідно до договору № 951-19 про здійснення технічного нагляду від 07.08.2019 року, здійснювала технічний нагляд за будівництвом об`єкту: «Капітальний ремонт системи опалення Будинку Рад по бул. Шевченка, 185 в м. Черкаси, (друга черга)», у робочий час в період з 14.08.2019 року по 15.10.2019 року, перебуваючи в м. Черкаси, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено своїм службовим становищем, достовірно знаючи умови робочого проекту, договору підряду № 2907, локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-2 на опалення «Капітальний ремонт системи опалення (2 черга)», що є не від`ємним додатком до Договору підряду № 2907 під час проведення робіт по об`єкту «Капітальний ремонт системи опалення Будинку Рад по бульвару Шевченка, 185 в м. Черкаси, (друга черга)», склав, підписав та засвідчив власною печаткою, тобто посвідчив як службова особа, чим надав їм статусу офіційних, акти приймання виконаних будівельних робіт до яких вніс завідомо неправдиві відомості щодо матеріалів, які були використанні під час здійснення вказаного об`єкту, а саме облаштування 1703 штук секцій біметалевих радіаторів Italclima та 579 штук секцій біметалевих радіаторів Ecolite, достовірно знаючи, що вказані матеріали не використовувались, а ОСОБА_9 у свою чергу посприяла йому в подальшому привласненні бюджетних коштів, не оформивши акти робіт, виконаних з недоліками КП «Управління по експлуатації будинку рад і об`єктів обласної комунальної власності» про вказані відхилення від проектних рішень, при цьому підписавши зазначені акти виконаних робіт, підтвердивши вірність зазначених в них даних.

На підставі вищевказаних актів приймання виконаних будівельних робіт Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області згідно з платіжними дорученнями КП «Управління по експлуатації Будинку рад і об`єктів обласної комунальної власності» перераховано на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 985 942,00 грн.; 999 587,00 грн.; 998 561,00 грн.; 998 133,00 грн.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №390/400/23-23 від 15.03.2023 з урахуванням протоколів місця події від 17.02.2023 та за 21.02.2023 витрати підрядника ФОП ОСОБА_6 на використання матеріалів (радіаторів), в ході виконання робіт за договором підряду №2907 від 29.07.2019, не підтверджено на суму 740 030,53 (сімсот сорок тисяч тридцять гривень п`ятдесят три копійки).

04.04.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб та привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великому розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 має у власності: 1/2 квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 квартири АДРЕСА_2 .

Також за ОСОБА_6 зареєстровані транспортні засоби: автомобіль легковий універсал ВАЗ 21043 2008 року д.н.з. НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2 ; автомобіль легковий універсал SUBARU OUTBACK 2016 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 VIN-код НОМЕР_4 ; -причіп ПР-бортовий 2022 року випуску д.н.з. НОМЕР_5 VIN-код НОМЕР_6 .

Беручи до уваги викладене, зважаючи на те, що санкція статті, яка інкримінується ОСОБА_6 , передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, з метою недопущення зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та виконання вироку суду в частині конфіскації майна, просить накласти арешт на вказане майно.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2023 року у задоволенні клопотання про накладення арешту відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що необхідність в накладенні арешту на майно, що належить підозрюваному, відсутня, оскільки жоден з ризиків, перелічених в ст. 170 КПК України, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведений.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді від 27.04.2023 року про відмову в задоволенні клопотання старшої слідчої СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000081 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу про задоволення клопотання слідчого про арешт майна в рамках вищевказаного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримує апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та не містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у провадженні СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000081 від 29.07.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, та службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, в період часу з 14.08.2019 по 22.10.2019, умисно, з корисливих мотивів та за пособництва інженера технічного нагляду ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Черкаси, більш точний час та місце у ході досудового розслідування не встановлено, привласнив чуже майно, а саме кошти місцевого бюджету, на загальну суму 740 030,53 грн.

04.04.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, тобто привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великому розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб та складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У клопотанні не вказано мету накладення арешту, що саме необхідно забезпечити (збереження речових доказів, спеціальне конфіскацію, конфіскацію майна, відшкодування шкоди).

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді обґрунтована та належним чином мотивована і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не має.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчої СВ Черкаського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3