ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1246/23 Справа № 204/1129/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

третьої особи щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000346 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 та Товариства з обмеженою відповідальністю МЕРКУРІЙ-С - на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000346 від 02.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 31.01.2023 року за результатами обшуку, а саме арешт на: автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 з брелокою-сигналізацією, шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Слідчий суддя встановив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_4 , вказаний автомобіль належить на праві власності ТОВ «Меркурій-С».

Транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_4 , підлягає арешту, оскільки санкція ч. 3 ст. 110-2 КК України передбачає обов`язковий вид додаткового покарання-конфіскацію майна. Незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження вказаним транспортним засобом, призведе до його незаконного використання або передачі іншим особам, що позбавить можливості застосування конфіскації.

Слідчий суддя зазначив, що правовою підставою для арешту зазначеного майна є п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України конфіскація майна як виду покарання.

А тому, слідчий суддя вважав доводи слідчого обґрунтованими, та клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 та ТОВ МЕРКУРІЙ-С подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою скасувати накладений арешт на майно.

В обгрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, адвокат зазначила що клопотання слідчого було розглянуто без участі представника ТОВ Меркурій-С, а про оскаржувану ухвалу сторона захисту дізналась лише 03.05.2023 під час ознайомлення з матеріалами справи.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Так, слідчий суддя розглянув клопотання подане неуповноваженим суб`єктом та порушив право власника майна на участь у судовому розгляді.

Апелянт зазначив, що ані з клопотання слідчого, ані з ухвали суду про арешт майна не вбачається, яким чином автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , який належить ТОВ «МЕРКУРІЙ-С» може бути або предметом або знаряддям злочину передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України. Вказує, що даний автомобіль не було визнано слідчим речовим доказом, що підтверджується відсутністю копії відповідної постанови слідчого в матеріалах судової справи, адже слідчий суддя мав витребувати вказану постанову, оскільки її наявність є обов`язковою при обґрунтуванні останнім ухвали про арешт майна третьої особи.

Зазначає, що слідчими та прокурором не було дотримано процедури здійснення кримінального провадження та вказані обставини не були перевірені слідчим суддею під час вирішення питання про арешт транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 .

На думку апелянта, слідчий суддя не перевірив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та не врахував наслідки арешту майна для третіх осіб.

Під час апеляційного перегляду адвокат ОСОБА_7 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав викладених в ній.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , просила ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників процесу, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Доводи апеляції адвоката щодо необґрунтованості і невідповідності висновків оскаржуваної ухвали фактичним обставинам є слушними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та таким в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зазначеним вимогам ухвала слідчого судді про накладення арешту не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з наданих матеріалів, слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000346 від 02.11.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України про те, що на території Дніпропетровської області громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фінансують дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом використання підконтрольних суб`єктів господарської діяльності на території Дніпропетровської області та на тимчасово окупованій території т.зв. «ДНР».

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 за попередньою змовою зі своїми близькими родичами - ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , а також іншими невстановленими особами, здійснює протиправну підприємницьку діяльність на тимчасово окупованій території, чим фактично фінансує дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом сплати так званих «податків» та «зборів» до т.зв. бюджету «ДНР» кошти з якого прямо чи опосередковано використовуються для забезпечення діяльності політичного та силового блоку так званої «ДНР», а також отримання незаконних доходів на тимчасово окупованій території Донецької області.

Для ведення протиправної діяльності на території України вищезазначені особи використовують підприємства: ТОВ «ТД Співдружність М» (, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Святогірськ, вул. Кільцева, буд. 66, директор - ОСОБА_8 , власник - ОСОБА_12 ), TOB «АІС Фуд компані» (, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Бердянська, будинок 5А, директор - ОСОБА_13 , власник - ОСОБА_12 ), - TOB «АЛКО МАЙСТЕР» (, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Савчука О.В., будинок 42, офіс 1, директор - ОСОБА_14 (перебуває в рф). власник - ОСОБА_11 ), ТОВ «МЕРКУРІЙ-С» (, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Конституції, будинок 1, директор - ОСОБА_8 , власник ОСОБА_12 ,), ТОВ «АЛКО СЕРВІС М» (, Дніпропетровська обл.. м. Дніпро, вул. Бердянська, будинок 5-А, директор ОСОБА_13 , власник ОСОБА_12 ), ТОВ «ФОРВАРД С ПЛЮС» (, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Святогірськ, вул. Кільцева, будинок 66, директор ОСОБА_15 , власник ОСОБА_12 ), ТОВ «ФОРВАРД М ПЛЮС» (, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Кузнечна, будинок 2, директор - ОСОБА_8 , власники ОСОБА_11 , ТОВ Меркурій-С). При цьому, після повномасштабної збройної агресії РФ проти України, останні здійснюють свою злочинну діяльність використовуючи вказані підприємства на території м. Дніпро, проте директор ( ОСОБА_14 ) та колишній бухгалтер ( ОСОБА_16 ) ТОВ «Алко Майстер» з початку війни знаходяться у м. Маріуполь, фактично керівництво підприємством здійснюється ОСОБА_8 . Крім того, підприємства на території т.зв. «ДНР» мають реєстраційні дані, ідентичні до підприємств на території України, які пов`язані з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Крім того, підприємства на території т.зв. «ДНР» мають реєстраційні дані, ідентичні до підприємств на території України, які пов`язані з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Так, ООО «Содружество» має «идентификационный код юридического лица» на території т.зв. «ДНР» №30097481, власники: ОСОБА_10 та ОСОБА_17 . На території підконтрольній державній владі України зареєстроване підприємство ТОВ «Співдружність» (код СДРПОУ 30097481), колишнім власником зазначається ОСОБА_10 та ОСОБА_17

ООО «Меркурий - С» на території т.зв. «ДНР» має реєстраційний код № НОМЕР_5 , керівник - ОСОБА_17 , а на території підконтрольній державній владі України - ТОВ «Меркурій-С», має код СДРПОУ 32406545, директор ОСОБА_8 , власник ОСОБА_11 , видалений засновник - ОСОБА_10 .

Відповідно до відповіді на доручення слідчого з ГВ ЗНД УСБУ у Дніпропетровській області від 23.01.2023, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймає посаду директора ТОВ ТД Співдружність М (код 44607179_, ТОВ Меркурій-С (код 32406545), ТОВ Форвард М Плюс (код 44473908), фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2023 року, слідчим відділом УСБУ в Дніпропетровській області було проведено обшук автомобіля марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , який належить на праві власності ТОВ Меркурій-С (), власником та директором якого є ОСОБА_8 , за результатами проведення якого серед іншого було вилучено:

автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 з брелокою-сигналізацією.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , вказаний автомобіль належить на праві власності ТОВ Меркурій-С.

01 лютого 2023 року старший слідчий в ОВС-криміналіст СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду від 03 лютого 2023 року, вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на вилучене в ході обшуку.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, внесене в рамках кримінального провадження № 0000346, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане майно підлягає арешту, оскільки санкція ч. 3 ст. 110-2 КК України передбачає обов`язковий вид додаткового покарання конфіскацію майна.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком та зазначає наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вищевикладених вимог закону слідчий суддя та старший слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вилучене майно в ході обшуку автомобіля, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, старший слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна саме з такою метою.

Між тим, жодних даних про те, що вилучене в ході обшуку майно визнано слідчим речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься. Копія відповідної постанови слідчого в матеріалах клопотання відсутня.

Так, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що будь-кому із фігурантів цього кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення, тобто у кримінальному провадженні на час внесення клопотання про арешт майна не має особи, яка є підозрюваною, що виключає можливість накладення арешту на майно будь-якої особи з метою конфіскації майна як виду покарання.

Разом із цим, стороною обвинувачення не зазначено обґрунтованих та достатніх підстав вважати, що із залученням вказаного майна для досягнення цілей кримінального провадження потрібно проводити в подальшому будь-які слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) цього майна.

До матеріалів клопотання такі відомості слідчим не надані й не підтверджені належними і допустимими доказами, а також поясненнями, які б можна було вважати переконливими.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив матеріали документів, які були надані прокурором до клопотання, як наслідок дійшов передчасного висновку, що вказане майно має ознаки речових доказів та підлягає арешту.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно.

Слідчий суддя не звернув увагу на викладені обставини та постановив ухвалу, яка не відповідає нормам права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості, не обґрунтував висновку про наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Наведене, дає дійти до висновку про те, що майно, на яке було накладено арешт, і яке вилучено органами слідчого відділу Управління СБУ в Дніпропетровській області, не є виправданим та необхідним заходом дієвості на даному етапі розслідування кримінального провадження.

Слід зазначити, що скасування арешту майна передбачає його повернення. Під час судового розгляду встановлено, що, незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, відомості про причетність до злочину службових осіб ТОВ «Меркурій-С не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Жодній посадовій особі про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2 КК України не повідомлено.

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна і необґрунтована, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого належить відмовити як у безпідставному.

Керуючись ст.ст. 24, 132, 170-174, 370, 372 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 та Товариства з обмеженою відповідальністю МЕРКУРІЙ-С, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - скасувати.

Постановити нову, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000346 від 02.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, - відмовити.

Майно, яке було виявлене та вилучене 31.01.2023 року за результатами обшуку, а саме арешт на: автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 з брелокою-сигналізацією, негайно повернути власнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4