Справа № 164/53/20
Провадження №1-кп/157/4/23
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2023 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 1 липня 2018 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, одружений, пенсіонер, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України,

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 30 червня 2018 року в темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння порушив Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 і введених у дію з 1 січня 2002 року, а саме пункт 7.2., згідно з яким гужові вози зобов`язані бути обладнані світлоповертачами: спереду білого кольору, ззаду - червоного; пункт 7.3. цих же Правил, відповідно до якого для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті необхідно увімкнути ліхтарі: спереду - білого кольору, ззаду - червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза; пункт 7.7. Правил дорожнього руху, який забороняє особам, що керують гужовим транспортом, використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, керував гужовим транспортом, і, рухаючись приблизно о 23 годині по вулиці Садова у с. Цміни Маневицького району, здійснював виїзд на проїзну частину вулиці Незалежності, яка відповідно до абзацу 22 п. 1.10. вказаних Правил є головною (головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22., 1.23.1. - 1.23.4. і 2.3. п. 16.15. - якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі), і під час зазначеного виїзду ОСОБА_4 , який, як особа, яка керує гужовим транспортом, зобов`язаний виконувати вимоги інших пунктів цих Правил, що стосуються водіїв і пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу (розділ 7 Правил дорожнього руху «Вимоги до осіб, які керують гужовим транспортом, і погоничів тварин») всупереч вимогам п. 16.11. цих Правил (На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху) відповідно до вимог п. 2.3. «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) не переконався в безпеці руху, перебуваючи на гужовому возі, чим не виконав вимог п. 7.4. вказаних Правил (У разі виїзду на дорогу з прилеглої території або з другорядної дороги в місцях з обмеженою оглядовістю водій воза повинен вести тварину за вуздечку, повід), продовжив рух, достовірно знаючи про обмежену оглядовість перехрестя у зв`язку з його геометричними параметрами, придорожніми інженерними спорудами та насадженнями, внаслідок чого не помітив рух мотоцикла марки «Ліфан», моделі «200», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який наближаючись до перехрестя по вулиці Незалежності з лівої сторони та маючи перевагу у русі право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху, і відповідно до п. 1.4. Правил дорожнього руху, розраховуючи, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила. Водій ОСОБА_6 виявивши небезпеку для руху появу рухомого об`єкта у вигляді гужової підводи, яка перетинала смугу руху по якій він рухався, з метою уникнення зіткнення різко повернув кермо ліворуч, внаслідок чого втратив рівновагу і допустив падіння, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки: вираженої підшкірної емфіземи; осадженої підшкірної гематоми м`яких тканин правої половини грудної клітки; переломів VI-X ребер справа по передній пахвовій лінії з розривом правобічного гемопневмотораксу (біля 600 см. куб. крові), забою правої легені, травматичного шоку 1-2 ступеня; осадження у проекції правої ключиці; забою правого ліктьового суглобу, гемартрозу, закритого внутрішньо-суглобового зламу правого ліктьового суглобу. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 15 від 7 лютого 2019 року, згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, п. 2.1.3. «й», «о», зазначена закрита тупа травма огруддя, котра супроводжувалась множинними зламами ребер та гемопневмотораксом, яка мала місце у ОСОБА_6 , та травматичний шок, являються тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя у момент утворення; закритий внутрішньо суглобовий злам правого ліктьового суглобу з гемартрозом, відповідно п. 2.2.1. «в» Правил, мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Таким чином, в прямому причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і, як наслідок, отриманням потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, стало невиконання ОСОБА_4 , як особою, яка керувала гужовою підводою, вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 і введених в дію з 1 січня 2002 року, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзної частини по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 291 КК України як порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, а також правил, норм і стандартів виготовлення, переобладнання, ремонту транспортних засобів, якщо це спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав письмове клопотання, у якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження відносно нього за ст. 291 КК України, посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 30 червня 2018 року, тобто на цей час пройшло більше п`яти років.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підтримали.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, із його письмової заяви вбачається, що він не заперечує проти задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та претензій до останнього не має.

Заслухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності належить задовольнити, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минув строк п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років).

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ст. 49 КК України, та за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення вчинене 30 червня 2018 року.

Судом не було здобуто доказів щодо ухилення обвинуваченого від досудового слідства чи суду у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення ним з зазначеної дати по закінчення вищевказаного строку нового кримінального правопорушення, а відтак перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності у розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років (в редакції, чинній на час вчинення злочину, у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років).

Оскільки з часу вчинення зазначеного кримінального правопорушення пройшло більше п`яти років, тому на час розгляду справи в суді закінчилися строки давності, визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, після спливу яких настають наслідки, що передбачають звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Обвинуваченому судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 285 КПК України у судовому засіданні були роз`яснені суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Також йому було роз`яснено судом, що закриття кримінального провадження з цих підстав не є закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення вищезазначених положень дав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і на закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого належить задовольнити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: мотоцикл марки «Lifan-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий згідно з письмовою розпискою на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , належить залишити у володінні останнього, підніжку від мотоцикла, яка зберігається відповідно до квитанції № 101618 від 7 вересня 2018 року у камері схову речових доказів Маневицького ВП - потерпілому повернути.

Цивільні позови прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації, Управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про стягнення коштів на лікування особи, яка потерпіла від злочину, та потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, належить залишити без розгляду.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа № 598/1781/17) питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Відповідно до висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Отже, понесені органом досудового розслідування процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 5338 гривень 34 копійки, з урахуванням тих обставин, що вони не пов`язані із залученням експерта стороною захисту, належить віднести на рахунок держави, як про це просив прокурор у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 284, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 липня 2018 року за № 0000227, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: мотоцикл марки «Lifan-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити у володінні ОСОБА_6 , підніжку від мотоцикла ОСОБА_6 повернути.

Цивільні позови прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації, Управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про стягнення коштів на лікування особи, яка потерпіла від злочину, та потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 5338 гривень 34 копійки віднести на рахунок держави.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде проголошено о 16 год 50 хв 4 вересня 2023 року.

Головуючий: ОСОБА_1