Провадження № 1-кс/947/5120/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000559 від 10.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області, за процесуального керівництва Київської окружної прокуратури м. Одеси, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000559 від 10.12.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин ОСОБА_5 шахрайським шляхом ймовірно заволодів рядом майна, у тому числі грошовими коштами та товарами сільськогосподарського призначення.

Так, 20.04.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому;

- ч. 2 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому;

- ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно в особливо великих розмірах;

- ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: співучасть у підробленні офіційного документу, який видається підприємством, яке має право видавати такі документи і яке надає права з метою його використання іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб за кваліфікуючими ознаками;

- ч. 3 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: підроблення офіційного документу, який видається підприємством, яке має право видавати такі документи і яке надає права з метою його використання іншою особою, вчинене повторно;

- ч. 4 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документу.

Того ж дня, підозрюваного було затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України.

Під час затримання ОСОБА_5 здійснено особистий обшук останнього, в ході якого виявлено та вилучено наступне: мобільний телефон марки «Iphone» imei: НОМЕР_1 з сім-картою: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone» imei: НОМЕР_3 з сім-картою: НОМЕР_4 , посвідчення водія серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення волонтера № НОМЕР_6 волонтерського руху БО «Софія» на ім`я ОСОБА_5 ; дві банківські картки «Приватбанк» серії НОМЕР_7 та НОМЕР_8 .

20.04.2023 року постановою слідчого вилучені речі було визнано речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна зазначаючи , що підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно має доказове значення. Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також його дослідження, у зв`язку з тим, що речі були виявлені та вилучені під час затримання підозрюваної особи в порядку ст. 208, 615 КПК України.

Таким чином, з метою збереження вилученого майна, яке визнано слідчим речовими доказами, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились, проте від прокурора до суду надійшла заява про розгляд вказаного клопотання за його відсутності, в якій він зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Крім того, прокурором в якості додатків було долучено доручення слідчого про опрацювання інформації, яка ймовірно міститься у вилучених мобільних телефонах.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання телефонограммою.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

За огляду на норми кримінального процесуального законодавства, а також враховуючи наявність від сторони обвинувачення заяви про розгляд даного клопотання за їх відсутності, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду даного клопотання за відсутності власника вилученого майна, його представника, а також слідчого та прокурора.

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

20.04.2023 року ОСОБА_5 було затримано, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання, в ході затримання було проведено особистий обшук ОСОБА_5 , в результаті якого у нього було вилучено речі, які можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, зокрема мобільні телефони можуть містити інформацію щодо незаконної діяльності підозрюваного, його спілкування з потерпілими або іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, а банківські картки інформацію про рух коштів, які отриманні незаконним шляхом, внаслідок ймовірного вчинення кримінально-протиправних дій, інкримінованих ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, вилучені речі відповідають категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 20.04.2023 року, а отже, такі речі потребують збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

При цьому, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки з наведених міркувань вбачається, що арешт майна є необхідним в цілях забезпечення збереження речей, на думку слідчого судді, не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна об`єктивно може призвести до знищення або ж переховування вилученого майна, так як очевидно, що оскільки такі речі можуть містити відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій ОСОБА_5 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, останні не зацікавлені у її отриманні органом досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.

Відтак, з метою й забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), крім того наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні речі зокрема.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб, пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000559 від 10.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, яке виявлено та вилучено 20.04.2023 року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: мобільний телефон марки «Iphone» imei: НОМЕР_1 з сім-картою: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Iphone» imei: НОМЕР_3 з сім-картою: НОМЕР_4 ; посвідчення водія серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення волонтера № НОМЕР_6 волонтерського руху БО «Софія» на ім`я ОСОБА_5 ; дві банківські картки «Приватбанк» серії НОМЕР_7 та НОМЕР_8 .

Виконання ухвали покласти на старшого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1