ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/192/23 Справа № 707/996/18 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний в тому, що він 28 квітня 2016 року о 12.45 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Канів-Чигирин-Кременчук від м.Черкаси в напрямку автодороги Золотоноша-Черкаси-Умань на 80км+500м, грубо порушуючи вимоги п.12.3 Правила дорожнього руху України (далі - ПДР), виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП): пасажир автомобіля Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці ДТП; пасажир автомобіля Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; водій автомобіля Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Порушення ПДР водієм ОСОБА_7 , знаходяться у причинному зв`язку з ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 , отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вищевказаний вирок та постановити виправдувальний вирок.

Підставами для скасування вироку захисник зазначив невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

На переконання захисника, висновки суду ґрунтуються на доказах, які отримані не в процесуальний спосіб. З цього приводу зазначає, що в матеріалах кримінального провадження № 0000346 стосовно ОСОБА_7 відсутній будь-який документ, яким слідчий приєднує «виділені матеріали» до даного провадження, надаючи їм статусу доказів. Вважає, що слідчий та прокурор порушили процесуальні вимоги щодо виділення матеріалів з одного кримінального провадження та приєднання до іншого, а судом першої інстанції в свою чергу проігноровано ті обставини, що частина копій документів досліджених під час судового розгляду взагалі не завірені, а інші завіренні неналежним чином.

Крім цього, сторона захисту вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 23, 319, 358 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки новим складом суду не проведено підготовчого судового засідання, не з`ясовано думки сторін щодо можливості продовження судового розгляду, після заміни судді.

Зазначає, про порушення порядку дослідження доказів, згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК, тому що не зачитувались, а були лише оголошені назви документів.

Також захисник вказав, що судом першої інстанції не надано оцінки діям водія ОСОБА_11 , як учасника дорожнього руху, з точки зору їх відповідності ПДР та відповідно наслідкам, що настали. При цьому вважає, що позиція сторони обвинувачення в частині притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності по факту ДТП, повністю суперечить правовим висновкам Верховного Суду України, викладених в постанові від 05.11.2015 року в справі № 5-218кс15 та постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14.

Стверджує, що показання потерпілого ОСОБА_11 надані тим у судовому засіданні 21.02.2022 є не допустимим доказом, оскільки останній в порушення вимог ст. 353 КПК не попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Також, на думку захисту показання потерпілої ОСОБА_9 не можуть бути доказом підтвердження вини ОСОБА_7 , через те, що остання повідомила, що за дорожньою обстановкою не слідкувала, а згідно з проведених автотехнічних експертиз, показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнані технічно необґрунтованими.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор і потерпілі, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції;

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника, потерпілих та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , заперечив свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та відмовився надавати показання.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку такими доказами.

Потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що 28.04.2016 десь о 12.30 год. він їхав з м. Кропивницький до м. Києва на своєму автомобілі Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , в якому також перебували: його сестра ОСОБА_9 і мати ОСОБА_10 . На об`їзній біля м.Черкаси на зустріч йому виїхав автомобіль Skoda Fabia, під керуванням ОСОБА_7 , котрий змінював смугу руху. В цей момент відбулось ДТП. На місці ДТП померла його мати ОСОБА_10 . Він рухався зі швидкістю десь 70км/год. З якою швидкістю рухався автомобіль Skoda Fabia він не знає. На момент ДТП видимість була хороша, дорога була асфальтована, але де-не-де були ями. Автомобіль Skoda Fabia останній раз змінив напрямок свого руху, коли вже був дуже близько, десь за 10м від нього, а він не встиг уникнути ДТП.

При цьому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недопустимості визнання цих показань потерпілого з підстав порушення вимог ст. 353 КПК щодо попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не відповідає дійсності та спростовується звукозаписом судового засідання від 21.02.2022, який було перевірено в суді апеляційної інстанції.

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 28.04.2016 десь о 12.30 год. її брат віз її з м.Кропивницький до м.Києва на своєму автомобілі Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 . В автомобілі також була її мати ОСОБА_10 . Вона з матір`ю сиділи на задньому сидінні автомобіля. Раптово їм на зустріч виїхав автомобіль Skoda Fabia, під керуванням ОСОБА_7 і відбулась ДТП. Коли приїхали працівники поліції, то ОСОБА_7 був за кермом свого автомобіля і біля нього була недопита пляшка коньяку. Вказала, що схема ДТП до слідчого експерименту була складена неправильно. За дорожньою обстановкою вона не слідкувала. Автомобіль Skoda Fabia вдарив їхній автомобіль лівою стороною. Їхній автомобіль не змінював смугу руху. Яка була швидкість автомобілів вона не знає. Вказала, що їхній автомобіль їхав з невеликою швидкістю.

Приймаючи до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів відхиляє доводи захисника про безпідставність покладення їх в основу обвинувального вироку та неналежність з тих підстав, що потерпіла не слідкувала за дорожньою обстановкою, оскільки показання потерпілої відповідають критеріям, передбаченим ст.85 КПК. При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 зазначила, що вона не слідкувала за дорожньою обстановкою, однак бачила наслідки ДТП та обстановку, яка мала місце після зіткнення автомобілів.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції.

Фактичними даними протоколу огляду від 28.04.2016 зі схемою ДТП та фототаблицею, згідно яких зафіксовано обстановку на місці події, розташування автомобілів, візуальні пошкодження автомобілів, положення трупа ОСОБА_10 на місці ДТП (а.с.21-29 Т.2).

Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих встановлено судово-медичними експертизами №№ 02-01/1195, 02-01/1194, відповідно до яких: у ОСОБА_11 мали місце: тілесні ушкодження у виді травми грудної клітки з переломом лівої ключиці, першого ребра справа, другого та третього ребер зліва та попаданням великої кількості крові в ліву плевральну порожнину, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; тілесні ушкодження у виді травми поперекового відділу хребта з переломом першого крижового хребця та ін., що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (а.с.88-89 Т.2); у ОСОБА_9 мали місце компресійний уламковий перелом тіла першого поперекового хребця без ушкодження спинного мозку, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (а.с.96-97 Т.2);

Окрім того, згідно з висновками експертизи від 29.04.2016 № 03-01/330 причиною смерті ОСОБА_10 є закрита травма грудної клітки та живота у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, перелому 1-го поперекового хребця, забою та розривів обох легень, розриву печінки. що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті (а.с.39-41 Т.2); та № 03/01-330/1 від 05.09.2016, згідно якого на тілі трупа ОСОБА_10 виявлено: закрита травма грудної клітки та живота у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, перелому 1-го поперекового хребця, забою та розривів обох легень, розриву печінки, синці, садна. Вказані ушкодження могли виникнути під час ДТП. Закрита травма грудної клітки та живота перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (а.с.109 Т.2);

Під час проведення слідчого експерименту потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 16.08.2016 на місці події розказали та показали, як саме відбулось ДТП, місце розташування автомобілів, місце зіткнення, що зафіксовано відповідними протоколами, схемою та фототаблицею до них (а.с.112-116 Т.2).

Перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час керування ним автомобілем за обставин зазначених у вироку підтверджується: актом хіміко-токсикологічних досліджень від 11.05.2016, згідно якого при дослідженні крові і сечі доставленої в лабораторію 28.04.2016 у ОСОБА_7 виявлено в крові етиловий спирт в концентрації 3,25проміле (а.с.196 Т.2); актом медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 28.04.2016 №58 та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 28.04.2016 (а.с.205 Т.2).

У відповідності до висновку експерта №4/745 від 07.07.2016 з графічними схемами, в первинний контакт вступали передній лівий кут автомобіля Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 та передня частина автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 на відстані близько 80см від правого боку автомобіля. Зіткнення автомобіля Skoda Fabia з автомобілем Kia Soul сталося на смузі руху останнього в кінці слідів гальмування автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 . Приблизне розташування автомобілів на момент ДТП показано на графічній схемі (а.с.62-70 Т.2).

Доводи захисника щодо необхідності надання оцінки діям водія ОСОБА_11 суперечать приписам ч. 1 ст. 337 КПК щодо проведення судового розгляду лише стосовно особи якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Разом з тим матеріалами кримінального підтверджується наявний причинний зв`язок між порушеннями ОСОБА_7 п.12.3 ПДР України та наслідками, що наступили.

Зазначене підтверджується висновком експерта № 160/17-23 від 11.04.17, який встановив: 1) у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України; 2) у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Kia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 11.3 ПДР України; 3) у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, дії водія ОСОБА_7 не відповідали в частині зміни ним напрямку руху вліво з виїздом на смугу зустрічного руху, вимогам п.12.3 ПДР України та не суперечили вимогам вказаного пункту Правил в частині зменшення швидкості руху автомобіля перед зіткненням шляхом застосування екстреного гальмування; 4) у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п.10.1, 11.3 ПДР України; 5) у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору знаходились невідповідності дій водія ОСОБА_11 вимогам п.п.10.1, 11.3 ПДР України та невідповідності дій водія ОСОБА_7 в частині зміни ним напрямку руху вліво з виїздом на смугу зустрічного руху, вимогам п.12.3 ПДР України (а.с.158-161 Т.2).

Окрім того згідно з висновком комісійної автотехнічної експертизи від 28.07.2021 №5246, встановлено: 1) у заданій дорожній ситуації водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.2; 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»); 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був вести автомобіль Skoda Fabia правою стороною поїзної частини дороги та своєчасно застосувати гальмування, без зміни напрямку руху, із моменту виїзду автомобіля Kia Soul на зустрічну смугу руху; 2) у заданій дорожній ситуації водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.2; 10.1; 11.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був вести керований автомобіль по правій стороні проїзної частини вибраного напрямку та не виїжджати на зустрічну смугу руху в ситуації, коли остання не була вільною від зустрічних транспортних засобів; 3) при заданих вихідних даних дії водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п.1.2; 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»); 12.3 ПДР України та вказані невідповідності перебувають у причинному зв`язку з фактом даної ДТП. При заданих вихідних даних дії водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п.1.2, 10.1, 11.3 ПДР України та вказані невідповідності перебувають у причинному зв`язку з фактом даної ДТП (а.с.165-171 Т.3).

Всупереч позиції захисника, апеляційний суд стверджує, що висновок експерта Черкаського НДЕКЦ від 12.01.2017 № 4/1367, котрий був повторно досліджений під час апеляційного перегляду вироку, не спростовує винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

У відповідності до цієї експертизи: показання водія ОСОБА_7 в частині механізму розвитку даної ДТП не мають суперечностей технічного характеру; показання водія ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 в частині механізму розвитку даної ДТП мають суперечності технічного характеру та не можуть використовуватись для подальших досліджень як технічно необґрунтовані; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3. ПДР України; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «КІА Soul» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п.а. 10.1.; 11.3. ПДР України; у момент виїзду автомобіля «КІА Soul» д.н.з. НОМЕР_2 на зустрічну смугу руху, водій автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не мав технічної можливості своїми одноособовими уникнути зіткнення з автомобілем «КІА Soul» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. Оскільки, водій автомобіля «КІА Soul» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 своїми діями створив для водія автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 аварійну обстановку (тобто він був примушений різко змінювати швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян), тому, зміна напрямку руху на зустрічну смугу водієм ОСОБА_7 потребує оцінки психо-фізіологічних якостей водія, що виходить за межі компетенції експерта-автотехніка. За обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, у діях водія автомобіля «КІА Soul» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1.; 11.3. ПДР, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, та для виконання яких він перешкод технічного характеру, відповідно до наданих на дослідження матеріалів, не мав.

Пункт 12.3 ПДР визначає два способи уникнення ДТП у разі виникнення безпеки для руху: негайно вжити заходів для змінення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

При цьому перший спосіб - з технічної точки зору - екстрене гальмування, є найефективніший (описова частина питання 3 експертизи від 12.01.2017 № 4/1367).

Експерт ОСОБА_13 , котрий проводив згадану експертизу, не відповів на питання чи виїзд водія ОСОБА_7 на зустрічну смугу вкладається у вимоги п. 12.3 ПДР.

Натомість експерт відзначив, що зміна напрямку руху на зустрічну смугу водієм ОСОБА_7 потребує оцінки психофізіологічних якостей водія, що виходить за межі компетенції експерта-автотехніка.

Під психофізіологічними якостями водія розуміється його спроможність сприймати дорожню інформацію, осмислювати її, приймати рішення і своєчасно виконувати дії з керування транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням наявних вихідних даних, які передували ДТП - водій ОСОБА_7 повинен був постійно оцінювати обстановку руху, приймати правильні рішення і відповідним чином впливати на органи управління автомобілем.

Щоб добре керувати автомобілем кожен водій повинен знати рівень розвитку своїх якостей (зір; слух; сприйняття часу - вміння оцінювати тривалість дій і переміщень, що здійснюється самим водієм, іншими транспортними засобами; зорове сприйняття швидкості, напрямку руху і їх зміни тощо), від яких залежить швидка оцінка дорожньої обстановки, прийняття правильного рішення і його своєчасне виконання.

У цьому кримінальному провадженні очевидно, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (в крові обвинуваченого виявлено етиловий спирт в концентрації 3,25 проміле), при зміні напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу руху, де сталось ДТП, в порушення п. 12.3 ПДР, вибрав неправильне рішення, що стоїть у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками цього ДТП.

Висновок згаданого експерта про те, що показання водія ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 в частині механізму розвитку даної ДТП мають суперечності технічного характеру не спростовують доведеність вини обвинуваченого.

Окрім того, висновок цього експерта, що у момент виїзду автомобіля «Kia Soul» на зустрічну смугу руху, водій авто «Skoda Fabia» ОСОБА_7 не мав технічної можливості одноособовими діями уникнути зіткнення з авто «Kia Soul» під керуванням ОСОБА_11 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди є суперечливими, адже зіткнення сталося на смузі руху «Kia Soul», саме внаслідок виїзду обвинуваченого на смугу руху потерпілого ОСОБА_11 .

Апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції порядку дослідження доказів, оскільки всі наведені вище докази, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та, відповідно, спростовують твердження захисника щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону. При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 358 КПК у суду відсутній обов`язок зачитувати та оголошувати весь текст документу, що досліджується, якщо учасники провадження не надали відповідного клопотання.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо визнання недопустимими доказів винуватості ОСОБА_7 з підстав їх неналежності, оскільки такі отримані з порушенням процедури їх збирання; є незавіреними копіями, або неналежно завіреними, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що органами досудового розслідування за фактом вищевказаної ДТП було відкрито кримінальні провадження № 0000134 від 28.04.2016 та № 0000346 від 29.09.2017, які стосуються одного і того ж факту ДТП за участю водіїв автомобіля «Skoda Fabia» ОСОБА_7 та автомобіля «Кіа Soul» ОСОБА_11 . Тому проведені у кримінальному проваджені № 0000134 від 28.04.2016 заходи (огляд місця події, слідчі експерименти та експертизи тощо) є відповідно і доказами у кримінальному провадженні № 0000346 від 29.09.2017.

26.10.2017 слідчий СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 направив запит прокурору відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_15 про надання завірених копій матеріалів кримінального провадження №0000134 від 28.04.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000346 від 29.09.2017.

15.11.2017 прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_15 супровідним листом направлено належно завірені копії матеріалів кримінального провадження №0000134 від 28.04.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000346 від 29.09.2017.

Тому, надання прокурором на відповідний запит слідчого завірених належним чином копій документів, які містяться в іншому кримінальному провадженні та долучення цих документів до кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , не може вважатись порушенням на які посилається в апеляційній скарзі захисник. При цьому, слідчий діяв межах наданих йому повноважень, відповідно до вимог ст. 93 КПК, оскільки підстави (ст. 163 КПК), які б обумовлювали його звернення до слідчого судді в порядку ст. 160 КПК, у даному випадку були відсутні.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 243/7977/18.

Колегія суддів вважає, що вирок, ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, а також тяжке тілесне ушкодження та ушкодження середньої тяжкості.

За таких обставин, твердження апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченого є безпідставним.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений ОСОБА_7 є винним у вчиненні цього злочину. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_7 , через те що версія сторони захисту була спростована фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Також, аналізуючи доводи сторони захисту щодо не проведення підготовчого засідання новим складом суду колегія суддів, вважає за необхідне вказати, що відповідно до ст. 319 КПК після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку без проведення підготовчого засідання, що відповідно і було зроблено судом першої інстанції, згідно з звукозаписом судового засідання 11.01.2022. При цьому судом з`ясовано думки сторін щодо можливості продовження судового розгляду. Будь-яких клопотань чи заяв від учасників провадження з даного питання не було, що відповідно спростовує доводи апеляційної скарги захисника.

Судом першої інстанції призначено покарання в межах санкції, передбаченій ч. 2 ст. 286 КК, згідно з приписами статей 50, 65 цього Кодексу.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3