КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2023 задоволено клопотання прокурора другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно ОСОБА_7 , тимчасово вилучене 25.05.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190;банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 повернути ОСОБА_7 вилучені під час обшуку 25.05.2023 грошові кошти, які поміщені до сейф-пакету ДБР № L1001961.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначав, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2023 надано дозвіл на обшук, з метою виявлення та вилучення вичерпного переліку речей та документів, однак дозвіл на вилучення грошових коштів зазначеною ухвалою не надавався.

______________________________________________________________________________

Справа № 757/21488/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4303/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Таким чином, у органу досудового розслідування були відсутні правові підстави для вилучення грошових коштів та у подальшому звернення із клопотання про їх арешт.

Апелянт звертав увагу на те, що слідчим суддею не враховано доводи сторони захисту щодо законності походження вилучених грошових коштів.

Зокрема, він є власником 100% статутного капіталу ТОВ «Торговий Дім Санмакс» з 25.08.2010. Відповідно до інформаційної довідки підприємства №2605/2023, за вказаний період йому виплачено дивідендів на загальну суму 18 557 653, 48 грн. Вказані виплати здійснювались на підставі протоколів загальних зборів учасників товариства, що підтверджуються копіями видаткових касових ордерів.

Також ОСОБА_7 вказував на те, що він є засновником ТОВ «Міксен» та відповідно власником 99% статутного капіталу. Згідно довідки даного товариства, йому зараховано дивіденди на загальну суму 41 410 083, 84 грн. Вказані виплати здійснювались на підставі протоколів загальних зборів учасників товариства, що підтверджуються копіями видаткових касових ордерів.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги надані стороною захисту витяги з електронного кабінету платника податків щодо отриманих доходів та сплачених податків за період з І кварталу 2010 року по II квартал 2023 року.

Клопотання прокурора, всупереч вимог ст. 171 КПК України, не містить правових підстав та мети накладення такого арешту.

Прокурором не вказано, які саме сліди кримінального правопорушення містять на собі вилучені грошові кошти, а також не обґрунтовано та не надано належних, допустимих доказів на підтвердження фактів відмивання ОСОБА_7 коштів та легалізації доходів отриманих злочинних шляхом.

На переконання апелянта, слідчим суддею не з`ясовано питання про те, яке значення для кримінального провадження мають вилучені грошові кошти.

Органом досудового розслідування в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надано належних та допустимих доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Вилучені грошові кошти не відповідають жодному із критеріїв речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Апелянт вважав, що накладений арешт порушує його право на мирне володіння майном.

Органом досудового розслідування не вказано родові ознаки вилучених грошових коштів, а саме номінали купюр, їх кількість, дати випуску та серійні номери банкнот.

Крім того, апелянт вказував на те, що йому не вручено повідомлення про підозру та він не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.

31.07.2023 захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , доповнила подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій навела доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги, та вказувала на те, що оскаржувана ухвал підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог апеляційної скарги.

Захисник зазначала, що вилучені грошові кошти не відповідають жодній із ознак речових доказів та не мають відношення до обставин, які розслідуються у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею не взято до уваги наявність у ОСОБА_7 законних, документально підтверджених джерел доходів.

У ОСОБА_9 , який є підозрюваним у іншому кримінальному провадженні за ст. 368 КК України, у ході обшуків у 2015 році за кількома адресами виявлено та вилучено грошові кошти. У цьому ж році ОСОБА_9 подав клопотання прокурору, в якому просив повернути грошові кошти у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 надав йому позику та їх йому необхідно повернути, на підтвердження цього надав відповідний договір та розписку від 15.05.2015. У задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, а дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ст. 358 КК України, наразі строк притягнення до відповідальності за вказаною статтею минув.

Орган досудового розслідування не вживав жодних заходів щодо встановлення обставин кримінального провадження до 2021 року.

У 2022 році ОСОБА_9 подав клопотання до Шевченківського районного суду про скасування арешту майна, як доказ необхідності повернення грошових коштів долучив копію того ж договору та розписки, що кваліфіковано за ст.ст. 358, 384 та ч. 4 ст. 190 КК України.

Захисник звертала увагу на те, орган досудового розслідування двічі кваліфікував використання договору та розписки як підроблення документів.

У висновку експерта не встановлено коли ОСОБА_7 підписував документ.

Прокурором не долучено до клопотання мотивувальну частину висновку експертизи від 11.08.2021, яким нібито встановлено давність проставляння підписів. При цьому, враховуючи давність оцінюваних надписів, а також те, що в публічному доступі відсутні методики, на які посилаються експерти у висновку, та можливість зробити точні висновки про час виконання підпису лише в перші кілька років після написання тексту, а далі похибка може складати роки, захисник ставить під сумнів правдивість зазначеного висновку.

У органу досудового розслідування відсутні відомості про незаконне походження чи підробку вилучених у ОСОБА_7 коштів.

На переконання захисника, вилучення грошових коштів у 2023 році, тобто через вісім років після раніше зазначеної події, не призведе до з`ясування походження грошових коштів вилучених у ОСОБА_9 у 2015 році.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.10.2022 встановлено слідчому та прокурору строк в один місяць для вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, яка скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 20.06.2023, а тому зазначене кримінальне провадження підлягало закриттю.

Стороною обвинувачення не встановлено походження вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів.

ОСОБА_7 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, його не викликали на допит для встановлення обставин провадження.

Слідчим суддею не взято до уваги недотримання стороною обвинувачення розумних строків досудового розслідування, а також невідповідність клопотання прокурора вимогам КПК України.

Оскаржувана ухвала не містить жодних посилань на докази, а також мотивів неврахування доказів наданих власником майна, зокрема щодо походження грошових коштів та ухвали слідчого про закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001691 від 07.08.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 05.07.2015 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001288 за ч. 4 ст. 368 КК України працівниками Генеральної прокуратури України проведено обшуки приміщень за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , в ході яких вилучено грошові кошти у сумі 302 тис. 406 дол. США, 627 тис. 400 грн., 39 тис. 210 євро.

06.07.2015 ОСОБА_9 вручено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001288, у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

У подальшому, постановою від 28.07.2015 раніше зазначені грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 000128 та 30.07.2015 їх направлено на зберігання до ПАТ «Державний ощадний банк України» за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г.

22.07.2015 у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001288 ОСОБА_9 подав до Генеральної прокуратури України заяву, в якій зазначив, що за місцем його проживання та роботи відповідними органами вилучено іноземну валюту, яку він нібито отримав згідно договору позики від 15.05.2015, а також просив повернути йому вилучені в нього валютні цінності. До вказаної заяви ОСОБА_9 долучив копії договору позики та розписки від 15.05.2015, однак у поверненні валютних цінностей ОСОБА_9 прокурором відмовлено.

У подальшому, 01.08.2022 ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 26.07.2022 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України з грошових коштів, вилучених 05.07.2022 під час проведення обшуків у кримінальному провадженні № 0001288 від 26.06.2015.

Під час ознайомлення з матеріалами судової справи Шевченківського районного суду міста Києва № 761/14823/22 встановлено, що ОСОБА_9 на підтвердження доказів законності набуття ним у власність грошових коштів у розмірі 302406 доларів США, 39210 євро та 627400 грн., на які накладено арешт, надав відомості про отримання вказаних сум грошових коштів від ОСОБА_7 на підставі договору позики від 15.05.2015 та згідно розписки від 15.05.2015 про отримання грошових коштів.

Органом досудового розслідування перевіряється версія, згідно якої ОСОБА_9 , керуючись корисливими мотивами, на підтвердження доказів законності набуття ним у власність грошових коштів у розмірі 302406 доларів США, 39210 євро та 627400 грн., надав на адресу Генеральної прокуратури України, а також на адресу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва завідомо недостовірні відомості про отримання вказаних сум грошових коштів від ОСОБА_7 , на підставі договору позики від 15.05.2015 та згідно розписки від 15.05.2015 про отримання грошових коштів, тим самим ввів в оману суд та прокурора, з метою заволодіння грошовими коштами, щодо яких в нього відсутні докази їх набуття законним шляхом.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2023 надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 (власником вказаного об`єкту нерухомого майна є ОСОБА_7 ), з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей і документів, а саме: оригіналу другого примірника Договору позики від 15.05.2015, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також Розписки ОСОБА_9 про одержання від ОСОБА_7 грошових коштів за Договором позики від 15.05.2015; оригіналу додатків до Договору позики від 15.05.2015, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ; матеріалів листування між ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та/або між їх представникам з приводу досудового врегулювання спору щодо неповернення суми боргу за Договору позики від 15.05.2015; документів, які підтверджують факт повернення ОСОБА_9 . ОСОБА_7 суми боргу за Договором позики від 15.05.2015, у тому числі документів, які підтверджують факт внесення ОСОБА_9 суми боргу за Договором позики від 15.05.2015 на депозитний рахунок ОСОБА_7 ; заяви ОСОБА_9 від 22.07.2015, адресованої Генеральній прокуратурі України, про повернення валютних цінностей у сумі 350 тис. доларів США, вилучених 05.07.2015 в ході проведення обшуків у кримінальному провадженні № 0001288; другого примірника клопотання про скасування арешту майна від 26.07.2022, поданого ОСОБА_9 на розгляд Шевченківського районного суду міста Києва, а також заяви про залишення вказаного клопотання без розгляду; мобільних терміналів систем зв`язку (мобільних телефонів), доступ до яких обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту; чорнових записів; блокнотів; робочих зошитів, в яких можуть міститься відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно даних протоколу обшуку від 25.05.2023 та додатку до даного протоколу - опису вилучених речей та документів, складеного старшим слідчим в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, у тому числі: банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190; банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 від 25.05.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001691 від 07.08.2015 майно, а саме: банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190; банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350.

26.05.2023 прокурор другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно ОСОБА_7 , тимчасово вилучене 25.05.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190; банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно ОСОБА_7 , тимчасово вилучене 25.05.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190; банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому ,закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , тимчасово вилучене 25.05.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190; банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350, з тих підстав, що вказане майно може підлягати спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Крім того, на переконання колегії суддів, прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, для арешту грошових коштів з метою збереження речових доказів, оскільки майно ОСОБА_7 , тимчасово вилучене 25.05.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:банкноти, схожі на грошові кошти долари США, на загальну суму 246135; банкноти, схожі на грошові кошти євро, на загальну суму 214190; банкноти, схожі на грошові кошти гривні, на загальну суму 38670; банкноти, схожі на грошові кошти злоті, на загальну суму 6350, у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0001691 від 07.08.2015, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, що дає підстави для його арешту з метою збереження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про незаконність оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Посилання ОСОБА_7 на те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту майна, колегія суддів вважає безпідставними. Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання прокурора містить вказівки на мету та правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, та достатнє обґрунтування для накладення арешту на вказане майно.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність у переліку грошових коштів, щодо яких прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2023 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги з доповненнями у цій частині є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про відсутність доказів відмивання ОСОБА_7 коштів, легалізації доходів отриманих злочинних шляхом, незаконності походження чи підробки вилучених у ОСОБА_7 коштів, а також про сумнівність висновку експертизи від 11.08.2021, є передчасними.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Доводи апелянта про законність походження вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів, не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, проте підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Як убачається із матеріалів судового провадження, органом досудового розслідування встановлена причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, за яким здійснюється досудове розслідування, а тому доводи апеляційної скарги з доповненнями у цій частині є безпідставними.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про відсутність у ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, за викладених у клопотанні обставин не є підставою для відмови в його задоволенні, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про недоведеність відповідності вилучених грошових коштів критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказані грошові кошти можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для її арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження ОСОБА_7 про те, що органом досудового розслідування не вказано родові ознаки вилучених грошових коштів, а саме номінали купюр, їх кількість, дати випуску та серійні номери банкнот, не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту та не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді з наведених підстав.

Інші зазначені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3