Дата документу 11.05.2023 Справа № 336/3094/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/694/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/3094/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він у денний час доби 12.12.2016 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у спальній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з гаманця, що знаходився на шафі, таємно викрав грошові кошти ОСОБА_8 - 600 доларів США та 100 євро, що відповідно до курсу української грошової одиниці НБУ станом на 12.12.2016 року складає 18 254 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.185 КК кримінального правопорушення і йому призначено покарання з урахуванням ч.2 ст.4 КК у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_7 вчинив передбачене ч.1 ст.185 КК кримінальне правопорушення 12.12.2016 року, тобто за 5 років до ухвалення вироку. Таким чином, на момент ухвалення вироку сплив трирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. Проте суд в порушення вимог кримінального закону не звільнив обвинуваченого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

В запереченнях на скаргу потерпілий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки з дати вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення перебіг давності неодноразово зупинявся через ухилення обвинуваченого від суду та перебування його у розшуку. Крім цього, зазначав про вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

На переконання судової колегії, доводи апеляційної скарги прокурора стосовно неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, т.т. незастосування положень п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК щодо звільнення від покарання, є слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.185 КК (в редакції Закону від 26.11.2016 року) кримінального правопорушення, що було вчинено 12.12.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення злочину) передбачене ч.1 ст.185 КК кримінальне правопорушення відносилось до категорії злочинів середньої тяжкості.

У той же час, положеннями ч.1 ст.5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Відтак, розглядаючи можливість застосування звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання, колегія суддів вважає за доцільне керуватись положеннями закону про кримінальну відповідальність (в редакції Закону від 22.11.2018 року), що поліпшують становище особи.

Передбачене ч.1 ст.185 КК кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК (в редакції Закону від 22.11.2018 року) відноситься до кримінальних проступків.

Згідно положень ч.5 ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на передбачених ст.49 цього Кодексу підставах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК (в редакції Закону від 22.11.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів критично ставиться до заперечень потерпілого, що трирічний строк давності відносно ОСОБА_7 не сплинув внаслідок зупинення та переривання перебігу зазначеного строку у зв`язку з перебуванням обвинуваченого у розшуку та вчиненням останнім нового кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія судів звертає увагу на наступні часові інтервали зупинення та поновлення строку давності відносно ОСОБА_7 :

- з 30.01.2018 року по 01.03.2018 року тривалістю 31 календарний день - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.01.2018 року до дня поновлення провадження у справі згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2018 року (т.1, а.п.62, 69);

- з 13.04.2018 року по 06.12.2018 року тривалістю 238 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2018 року до дня поновлення провадження у справі згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2018 року (т.1, а.п.83, 87);

- з 01.11.2019 року по 04.12.2019 року тривалістю 34 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду від 01.11.2019 року до моменту надходження 04.12.2019 року до Запорізького апеляційного суду повідомлення про виконання зазначеної ухвали, т.т. встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 (т.1, а.п.190);

- з 26.05.2020 року по 24.06.2020 року тривалістю 30 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2020 року до дня поновлення провадження у справі згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.06.2020 року (т.1, а.п.234, 236);

- з 18.12.2020 року по 04.06.2021 року тривалістю 169 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2020 року до дня поновлення провадження у справі згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.06.2021 року (т.2, а.п.34, 41);

- з 13.10.2021 року по 21.10.2021 року тривалістю 8 календарних днів - з моменту оголошення ОСОБА_7 у розшук на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.2021 року до 21.10.2021 року (т.2, а.п.60).

Строк давності перервався починаючи з 21.10.2021 року - дня вчинення ОСОБА_7 нового передбаченого ч.1 ст.121 КК злочину згідно вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2022 року (т.2, а.п. 229-232).

Таким чином, строк давності відносно ОСОБА_7 було зупинено на строк загальною тривалістю 510 календарних днів, що становить 1 рік 4 місяці 25 днів.

З моменту вчинення ОСОБА_7 передбаченого ч.1 ст.185 КК кримінального правопорушення 16.12.2016 року по дату вчинення ним нового передбаченого ч.1 ст.121 КК кримінального правопорушення минуло 1775 днів, що становить 4 роки 10 місяців 10 днів.

Тобто строком давності відносно ОСОБА_7 слід вважати проміжок часу з моменту вчинення ним передбаченого ч.1 ст.185 КК кримінального правопорушення до моменту вчинення ним нового передбаченого ч.1 ст.121 КК кримінального правопорушення (4 роки 10 місяців 10 днів) за винятком загального часу, протягом якого строк давності було зупинено (1 рік 4 місяці 25 днів).

Враховуючи вищезазначене, строк давності становить 3 роки 5 місяців та 15 днів.

Натомість, потерпілим не вказано аркуші кримінального провадження на підтвердження його посилань та обставини, з якими, на його думку, пов`язано зупинення перебігу давності.

Більш того, в судове засідання повідомлений належним чином потерпілий не з`явився і роз`яснень щодо вказаних посилань не надав.

Відтак, враховуючи зазначені вище деталізовані обставини колегія суддів дійшла висновку, що доводи потерпілого є необґрунтованими.

Отже, враховуючи те, що кримінальне правопорушення вчинено 12.12.2016 року, а також з огляду на наведені вище конкретні дати зупинення та відновлення строків давності, колегія суддів зауважує, що до моменту переривання строку давності, т.т. вчинення 21.10.2021 року ОСОБА_7 нового передбаченого ч.1 ст.121 КК злочину передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК строки давності закінчилися.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2022 року покарання відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК. З цих же підстав, на переконання колегії суддів, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4