ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2146/21 Номер провадження 11-кп/814/831/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краскіно Хасанського району Приморського краю російської федерації, громадянина України, освіта середня, не одруженого? утриманців не має, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.121, ст.128 КК,

із участю: прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого: ОСОБА_11 ;

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною 2 статті 121 КК України та статтею 128 КК України та призначено покарання:

за статтею 128 Кримінального кодексу України - у виді одного року позбавлення волі;

за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України- у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ст.128 та ч.2 ст.121 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 05 квітня 2021 року. Зараховано ОСОБА_7 із зарахуванням у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 05 квітня 2021 року по 02 червня 2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за правилами, визначеними у ч.5 ст.72 КК України.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.04.2021- продовжено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази.

Позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_10 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у відшкодування матеріальної шкоди 2956 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість ) грн. та 30000 ( тридцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, 15 000 ( п`ятнадцять тисяч) грн. у відшкодування витрат за надання правничої допомоги, а всього стягнути 47 956 (сорок сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн.

Згідно з вироком суду , обвинувачений ОСОБА_7 05 квітня 2021 року, у період часу із 16:00 по 17:00 год, перебуваючи у квартирі за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , під час сварки із своєю матір`ю ОСОБА_13 штовхнув її долонею в груди, від чого вона впала на підлогу. Після цього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 наніс не менше 8 ударів ногами по тулубу матері ОСОБА_14 , яка в цей час лежала на підлозі. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 заподіяв своїй матері ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: переломів ребер справа: 2-7 по лініях від біля грудинної до середньо-ключичної лінії з крововиливами в м`які тканини в місцях переломів, переломи ребер зліва: перелом 2 ребра по середньо-ключичній лінії, 3-10 по лініях від середньо-ключичної до передньо-пахвової лінії, перелом 2 ребра по задньо-пахвовій лінії, 4-11 по лопаточній лінії, 3-10 по біляхребцецевій лінії - всі переломи з вистоянням уламків у плевральну порожнину та ушкодженням тканини легені у крововиливами у м`які тканини в місцях переломів, вертикальний перелом тіла лівої лопатки вниз від ості до нижнього кута лопатки. Смерть ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи настала внаслідок закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер та ушкодженням легень, що супроводжувалася шоком-крововтратою.

Крім того, ОСОБА_7 06 квітня 2021 року близько 11:35 години, перебуваючи в приміщенні службового кабінету №224 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в м. Лубни по вул. Монастирській, 4, куди був запрошений оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 для опитування з приводу обставин смерті ОСОБА_13 , побачив на поверхні письмового столу канцелярські ножиці, після чого у нього виник умисел на вчинення самогубства. ОСОБА_7 , схопивши канцелярські ножиці, розклав їх та став наносити їх лезами удари у життєво важливу ділянку тіла - в область своєї шиї. Тоді ОСОБА_10 з метою запобігання вчинення ОСОБА_7 самогубства, став відбирати у останнього ножиці, схопившись за них по черзі пальцями лівої та правої руки. Незважаючи на те, що ОСОБА_10 тримав леза ножиць пальцями рук, ОСОБА_7 , не передбачаючи можливість нанесення лезами ножиць тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , хоча в обстановці, яка склалася, міг та повинен був передбачити їх настання, висмикнув леза ножиць із пальців рук ОСОБА_10 , тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани по долонній поверхні першого пальця правої кисті з ушкодженням сухожилка згинача та різаної рани по долонній поверхні першого пальця лівої кисті з ушкодженням сухожилка згинача, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року в справі змінити, виправдавши ОСОБА_7 в частині обвинувачення за ст. 128 КК України за відсутністю в його діях складу цього злочину, залишивши цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 без розгляду.

В інших частинах вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року в справі № 539/2146/22 залишити без змін.

На переконання принесеної апеляції вказує , що допитаний в справі, як підозрюваний ОСОБА_7 , і слідчому, а потім і в судовому засіданні під час обрання йому запобіжного заходу та в під час судового розгляду справи в суді першої інстанції показав, що бажання та намірів необережно заподіяти оперуповноваженому відділу кримінальної поліції Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, він не мав, оскільки мав намір покінчити життя самогубством, від безвиході та моральних страждань отриманих смерті своєї матері та психологічного тиску працівника поліції.

Захисник наголошує , що покази потерпілого, щодо обставин отримання ним середньої тяжкості тілесних ушкоджень не підтверджені жодними іншими доказами, крім його слів.

На переконання адвоката покази свідка ОСОБА_16 повністю спростувують слова потерпілого, що «... два чоловіка тримало йому ( обвинуваченому) ноги, потерпілий лівою рукою тримав його руку. Він попросив, щоб його схопили за ліву руку, а він відкинув ножиці і тримав його руку, бо він намагався рвати рану руками. Потім обвинувачений заспокоївся, а потерпілий відчув у себе рану на руці та побачив кров.»

Інших свідків інциденту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судовому засіданні допитано не було, і сторона обвинувачення інших доказів, підтверджуючих, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження саме від дій мого підзахисного, а не від власної необережності, для дослідження в судовому засіданні не надала.

Стверджує також апелянт , що саме непрофесійні дії вказаного працівника поліції, що виразилися в доведенні особи до замаху на самогубство, як наслідок жорстокого з нею поводження, шантажу, систематичного приниження його людської гідності або систематичного протиправного примусу до дій, що суперечать його волі, схиляння до самогубства, а також інших дій, що сприяють вчиненню самогубства, вимусили мого підзахисного вдатися до спроби самогубства, то в діях ОСОБА_10 , враховуючи той факт, що мій підзахисний знаходився в повній потенційній залежності від останнього, як працівника поліції, на думку сторони захисту, вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 120 КК України.

Позиція учасників судового провадження в судовому засіданні апеляційного суду

В судовому засіданні обвинувачений та його адвокат підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор, потерпілий ОСОБА_10 , представник потерпілого ОСОБА_11 заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги. Потерпіла ОСОБА_9 покладалась на розсуд суду.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального - процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за які він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Фактичні обставини по справі, правильність кваліфікації та призначеного обвинуваченому покарання за ст.121 ч.2 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 ч.1 КК України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу кримінального правопорушення за ст.128 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Визнаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК, суд першої інстанції послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , показання потерпілого ОСОБА_10 , показання свідків, висновки судових медичних експертиз, результати слідчих експериментів.

Основним доводом апеляційної скарги є на думку автора апеляції, непрофесійність дій працівника поліції та відсутність ознак як злочинної недбалості так і злочинної самовпевненості з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

В контексті вказаних доводів апеляційної скарги адвоката колегія суддів звертає увагу на таке.

За нормативним визначенням необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкодженим й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 КК.

Суб`єктивна сторона цього злочину є основним елементом, за яким він відрізняється від заподіяння тяжкого чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідальність за яке настає за статтями 121 і 122: вона характеризується необережністю у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості слід відмежовувати від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати). Злочинна недбалість означає, що особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції потерпілому ОСОБА_10 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я. Щодо обставин спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і наявністю в діях обвинуваченого ознак злочинної недбалості, колегія суддів наголошує на такому.

Так як пояснював в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 , під час допиту обвинуваченого за фактом конфлікту з матір`ю, під час якого він спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть, він раптово схопив ножиці, які лежали на столі і почав наносити собі в життєвоважливі органи, область шиї, удари ножицями. З метою запобігти самогубству потерпілий вчинив дії по запобіганню цьому, схопив за шию, руку з ножицями тощо. Під час вказаних дій обвинувачений вчиняв активний супротив йому і під час цього йому була спричинена рана руки.

Із висновку судово-медичної експертизи № 86 від 07.04.2021 року вбачається, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в області шиї зліва в середній третині, саден в області підборіддя, нижньої щелепи, надгортанника, на шиї, подряпин в області шиї, по тильній поверхні правої кисті та садна по долонній поверхні, які утворилися від дії гострого предмету, можливо від дії леза ножиць, ушкодження могли утворитися в указаний у постанові строк 06.04.2021 і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 від 07.04.2021, останній пояснив та показав як він у приміщенні службового кабінету №224 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в м. Лубни по вул. Монастирській, 4, та в коридорі приміщення намагався покінчити життя самогубством, наносячи собі удари лезами канцелярських ножиць в область шиї, як ОСОБА_10 схопив його за руку, а обвинувачений переклав ножиці у ліву руку та продовжував себе бити у праву бокову поверхню шиї. Як саме він наніс удар по руках працівника поліції не пам`ятає.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 27.05.2021 у потерпілого ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження у вигляді різаної рани по долонній поверхні 1-го пальця правої кисті з ушкодженням сухожилка згинача, різаної рани по долонній поверхні 1-го пальця лівої кисті з ушкодженням сухожилка згинача, які утворилися від дії гострого предмету з ріжучими властивостями, можливо у вказаний у постанові строк і по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Згідно з висновком повторної судово-медичної експертизи №27 від 29.03.2022 у потерпілого ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження у вигляді двох ран по долонній поверхні перших пальців обох кистей з ушкодженням сухожилка згинача кожна, двох ран м`яких тканин по тильній поверхні правої кисті в проекції головки другої п`ясткової кістки і основної фаланги п`ятого пальця, закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій правої виличної ділянки, садно обличчя. Рани обох кистей утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, яким могли бути вістря та леза бранш ножиць, наданих на експертизу. Закрита черепно-мозкова травма утворилися від удару в праву частину обличчя тупим предметом, що могло мати місце при ударі головою сторонньої особи. Всі тілесні ушкодження в сукупності у ОСОБА_10 могли утворитися під час боротьби, як це вказано в матеріалах кримінального провадження. Згідно з методичними рекомендаціями при травмі сухожилка пальця на рівні зап`ястка і кисті показане оперативне лікування, термін іммобілізації складає 5-7 тижнів. При проведенні додаткової судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 в ділянці основи перших пальців обох кистей виявлено шрами з деформацією м`яких тканин, які обмежують рухи перших пальців. Процент постійної (стійкої) втрати загальної працездатності у підекспертного складає 10%. Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді ран по долонній поверхні перших пальців обох кистей з ушкодженням сухожилка згинача кожна, по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критеріях: тривалого (більше ніж 21 день) розладу здоров`я та стійкої втрати загальної працездатності до однієї третини.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо заперечень сторони захисту, які є тотожними із доводами апеляційної скарги, що обвинувачений не вчиняв злочину, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки не міг передбачити, що заподіянням собі тілесних ушкоджень при спробі самогубства він може завдати їх іншій особі.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений наніс собі ножицями в область шиї не менше 5 ударів та продовжував їх наносити, в той час коли потерпілий ОСОБА_10 вже тримав його руками за шию.

Обвинувачений у суді пояснив, що допускав, що своїми діями міг заподіяти ОСОБА_15 тілесні ушкодження, але не припиняв своїх дій по спробі самогубства до того часу, поки на допомогу ОСОБА_15 не прибігли інші співробітники відділу поліції та не допомогли вирвати із рук обвинуваченого ножиці.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обвинувачений у вказаній ситуації повинен був і міг передбачити нанесення тілесних ушкоджень потерпілому при спробі останнього перешкодити вчинити ОСОБА_17 самогубства, використовуючи для цього гострий ріжучий предмет.

Непрофесійність дій потерпілого ОСОБА_10 при виконанні своїх службових обов`язків, на які звертає увагу автор апеляції, не є предметом розгляду цього провадження та на кваліфікацію злочину не впливає.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

У вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статі 374 КПК наведено докази , на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази , що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається , що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення , визнаного доведеним , із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце , час , спосіб вчинення злочину , його наслідки.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ст.128 КК України як необережне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Правильно судом першої інстанції було вирішено також і питання щодо призначення покарання та стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігнаня вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження призначаючи обвинуваченого покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Врахувавши всі зазначені у вироку обставини суд обрав мінімальне покарання передбачене санкцією найбільш тяжкого злочину у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, колегія суддів не знаходить.

Правильно, із урахуванням всіх обставин, із посиланням на відповідні норми законодавства, судом було вирішено питання також і щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілого. При цьому судом було враховано, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_10 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, отриманими середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, внаслідок чого він відчував фізичний біль та страждання, проходив медичне обстеження та тривале лікування та потребує подальшого лікування та реабілітації. Крім того, внаслідок завданої шкоди здоров`ю потерпілий втратив 10% стійкої загальної працездатності. Все це негативно вплинуло на його моральний стан, життєві зв`язки, порушило звичайний уклад особистого та професійного життя.

Суд врахував характер та тривалість фізичних і моральних страждань потерпілого внаслідок ушкодження його здоров`я, принцип розумності, виваженості і справедливості, та прийшов до висновку, що з врахуванням зазначених обставин позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 30 000 грн. Дана сума, на думку суду, пропорційна та адекватна тим стражданням, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 в результаті отриманих тілесних ушкоджень.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду Верховного суду протягом 3 місяців з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .