ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участі :

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області об`єднані кримінальні провадження зареєстровані у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000182 від 14 серпня 2017, № 0000058 від 09 березня 2018 року, №0000005 від 25 січня 2021 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, не депутата, раніше судимого:

- 05 листопада 1993 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140 КК України до 3-ох років позбавлення волі.

- 22 квітня 1997 року Волочиським районним судом Хмельницької області ч.3 ст.81, ч.2 ст.140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

- 16 травня 2012 року Волочиським районним судом Хмельницької області ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки.

- 20 червня 2013 року Підволочиським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 24 березня 2017 року по закінченню строку відбування покарання постановою Райковецької ВК Хмельницької області.

- 05 березня 2018 року Підволочиським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 12 серпня 2017 року, близько 19:10 год., знаходячись в приміщенні квартири ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 , будучи обурений діями малолітнього сина ОСОБА_6 ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_7 та умисно наніс йому один удар коліном лівої ноги в праву частину обличчя, від якого ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на підлогу.

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 , спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синця із саднами на його тлі правої виличної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього 13 серпня 2017 року, близько 4:35 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні однієї із кімнат квартири свого знайомого ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що його знайомі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сплять та не бачить його злочинних дій, умисно, таємно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Nokia Asha 200», вартістю 300 грн. разом із стартовим пакетом «Київстар» вартістю по 25 грн., з яким з місця скоєння кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 325 грн.

Крім цього 8 березня 2018 року, близько 09:05 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в під`їзді житлового будинку АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю власника саней, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав дитячі сани, належні ОСОБА_8 , з якими, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 450 грн.

Крім цього ОСОБА_4 , 23 січня 2021 року, близько 18 год., знаходячись в приміщенні квартири свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , переконавшись, що ОСОБА_9 , пішов у туалет та більше за ним ніхто не спостерігає і його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав грошові кошти ОСОБА_9 в сумі 400 грн. та з місця скоєння злочину втік, маючи при цьому реальну можливість розпоряджатись викраденими грошима на власний розсуд.

Своїми умисними, таємними діями, які виразились у викраденні грошей, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 400 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та показав, що 12 серпня 2017 року, близько 19:10 год., знаходячись в приміщенні квартири що в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 , яка висловлювала до нього претензії будучи у нетверезому стані, будучи обуреним ненавмисно наніс ОСОБА_7 один удар коліном лівої ноги в праву частину обличчя, від якого він упав. Крім того 13 серпня 2017 року, близько 4:35 год., перебуваючи в приміщенні однієї із кімнат квартири свого знайомого ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, умисно, таємно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Nokia Asha 200», з тією метою щоб вона не спілкувалась із хлопцями. Крім цього 8 березня 2018 року, близько 09:05 год., коли перебував в під`їзді житлового будинку АДРЕСА_3 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав дитячі сани, які мав намір здати на металолом. Крім цього 23 січня 2021 року, близько 18 год., знаходячись в приміщенні квартири свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , переконавшись, що ОСОБА_9 , пішов у туалет умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав грошові кошти ОСОБА_9 в сумі 400 грн. з метою щоб мати на проїзд та з місця скоєння злочину втік, маючи при цьому реальну можливість розпоряджатись викраденими грошима на власний розсуд. У вчиненому розкаявся та просить застосувати міру покарання що не пов`язані із позбавленням волі.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані під час досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні злочину, згідно обвинувального акту за ч. 2ст. 185, ч.1 ст. 185 ч.2 ст. 185 КК України, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані докази в їх повній сукупності, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, котрий відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, наслідків, що наступили, особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується посередньо.

Також, беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди, відсутність обставин що обтяжують покарання, думки потерпілих, котрі не мають до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру, з урахуванням наведеного та фактичних обставин справи, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, перевівши на підставі ст. 72 КК України громадські роботи у позбавлення волі,, а за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі та шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання відповідатиме меті його призначення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, судом встановлено, що вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2018 року яким його було засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 2-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами передбаченими ч1-3 даної статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще у іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку у строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів зараховується відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Відповідно до п. 22 Постанови ПВС України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначено, що принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання у всякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини. Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції такого закону, який передбачає більш суворе покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2018 року яким його було засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 2-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того у даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого було звільнено особу, таким, що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст.71 КК України та роз`яснень ч.2 п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання (Із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №18, від 12 червня 2009 року №8, від 06 листопада 2009 року №11), якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, тому суд вважає за необхідне до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 2-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік та остаточно ОСОБА_4 на підставі ч.1,4 ст. 71 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме меті його призначення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, суд вважає, що призначати покарання по об`єднаних кримінальних провадженнях по обвинувальних актах вчинення кримінальних правопорушень після постановлення вироку слід за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК виходячи із наступних міркувань :

Відповідно до ст. 32 КК повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК. З цього правила є виключення, згідно з яким вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями КК, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині КК (ч. 3 ст. 32 КК).

За правилами ст. 33 КК сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини КК, за жоден з яких її не було засуджено.

У випадках сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини КК (ч. 2 ст. 33 КК), а покарання призначається окремо за кожне, яке входить до її складу, із подальшим визначенням остаточного покарання за правилами, передбаченими ст. 70 КК, які урегульовують порядок призначення покарання при сукупності кримінальних правопорушень.

Частина 1 ст. 70 КК передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до вимог ч. 4 цієї статті за правилами, передбаченими в частинах першій - третій, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК.

Норми ст. 71 КК урегульовують порядок призначення покарання у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. Суд за таких обставин до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 374 КПК передбачено, що, в резолютивній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч. 1 ст. 32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Кваліфікація двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК (тотожних кримінальних правопорушень), та призначення за ними покарання здійснюється згідно з усталеною судовою практикою.

Так, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчене кримінальне правопорушення, а решта як готування до кримінального правопорушення чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Якщо вчинені кримінальні правопорушення, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність кримінальних правопорушень повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних кримінальних правопорушень.

Таким чином, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків.

Цивільний позов не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати, вирішити питання речових доказів.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотань зі сторони обвинувачення не поступало.

Початок строку відбування покарання визначити з моменту затримання ОСОБА_4 в порядку виконання вироку суду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125. ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання :

- за ч.1 ст. 125 КК України 200 годин громадських робіт, перевівши на підставі ст. 72 КК України 200 годин громадських робіт у 25 днів позбавлення волі.

-за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1,4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2018 року яким його було засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 2-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

-за ч.2 ст. 185 КК України у виді покарання на строк 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до основного покарання призначеного за новим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком 05 березня 2018 року яким його було засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 2-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання визначити з моменту затримання ОСОБА_4 в порядку виконання вироку суду.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме грошові кошти в сумі 250 грн., мобільний телефон марки «Nokia Asha 200», дитячі сани, повернути законним володільцям.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати :

- 572,00 грн. за проведення товарознавчої експертизи № 6-214/18 від 19 березня 2018 року, які необхідно стягнути з підозрюваного ОСОБА_4 і перерахувати в користь держави в УК у м. Тернополі м. Тернопіль/24060300, р/р 0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726 призначення платежу: інші надходження, за проведення товарознавчої експертизи.

- 395,48 грн. за проведення товарознавчої експертизи №6-634/17 від 14 вересня 2017 року, які необхідно стягнути з підозрюваного ОСОБА_4 і перерахувати в користь держави в УК у м. Тернополі м. Тернопіль/24060300, р/р 0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726 призначення платежу: інші надходження, за проведення товарознавчої експертизи.

Цивільний позов не заявлено.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою протягом цього ж строку з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право у суді отримати копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження який не був присутнім під час судового засідання, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий ОСОБА_11