Справа № 583/1392/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2023 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 10.01.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 п.7 ч.2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

15.05.2023 року до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, мотивуючи тим, що підозра висунута ОСОБА_6 є необґрунтованою, у матеріалах справи недостатньо фактів та інформації аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст.15 п.7 ч.2 ст. 115 КК України. Стороною обвинувачення не доведено наявних ризиків, передбачених ст.184 КПК України, твердження про те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчинити інше правопорушення є лише припущеннями. ОСОБА_6 з 19.11.2021 року постійно працює на підприємстві ТОВ «Торговий дім «Полтавський авто агрегатний завод» на посадах слюсара-ремонтника, ливарника на машинах для лиття під тиском, за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 19 від 30.01.2023 року ОСОБА_6 виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку з легким зниженням пам`яті, емоційною нестійкістю, тому перебування під вартою негативно впливає на його психологічний стан. У зв`язку з вищевикладеним просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проти зміни запобіжного заходу заперечував, оскільки, ризики, передбачені в ст. 177 КПК України не змінилися, не зникли.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку тримання під вартою, просили застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов наступного висновку.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.04.2023 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02.06.2023 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до підпункту «с» п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену, зокрема, у Рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.15 п.7 ч.2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим у його вчиненні, наявний ризик переховуватися від суду.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає, що з метою запобігти спробам переховуватися від суду, та що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, існують, вони не змінилися, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, суд дійшов висновку не визначати обвинуваченому розмір застави.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

На думку суду, тримання обвинуваченого під вартою з наведених вище підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду кримінального провадження про тяжкі кримінальні правопорушення, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи, що відповідає вимогам ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку суду, спростовують доводи захисника обвинуваченого про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, тісних соціальних зв`язків, та інших обставин, які характеризують його з позитивної сторони, суд не приймає до уваги, оскільки вказані факти не є безумовними підставами для зміни у бік пом`якшення обвинуваченому запобіжного заходу. Крім того, суд вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У зв`язку з цим клопотання захисника обвинуваченого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту, суд відхиляє.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 331, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 п.7 ч.2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.00 год. 24.07.2023 року.

Строк дії ухвали в частині строку тримання під вартою визначити до 24 год. 24.07.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом семи днів з дня отримання ним копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2