Справа № 476/188/23
Провадження № 1-кп/476/42/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Єланець кримінальне провадження, внесене 06.02.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000038, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселівка Бобринецького району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

04.02.2023 року близько 23:00 години ОСОБА_4 будучи обізнаним з тим, що в Україні оголошено воєнний стан, після спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння останнього, що розташоване по АДРЕСА_2 , помітив полімерну каністру синього кольору з дизельним паливом об`ємом 20 літрів та в цей час в нього виник корисливий умисел, направлений на таємне викрадення вказаної каністри з її вмістом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, діючи умисно, в умовах воєнного стану, протиправно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 таємно викрав полімерну каністру синього кольору з дизельним паливом об`ємом 20 літрів, з якою з місця вчинення злочину зник та розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1112,00 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, 06.02.2023 року близько 16:00 години ОСОБА_4 прийшов провідати свого знайомого ОСОБА_6 , та перебуваючи на території домоволодіння останнього, по АДРЕСА_2 , виявив відсутність останнього за місцем проживання. В подальшому, перебуваючи на території домоволодіння потерпілого, ОСОБА_4 помітив полімерну каністру жовтого кольору з дизельним паливом об`ємом 20 літрів, при виді якої в нього виник корисливий умисел на її таємне викрадення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу ОСОБА_4 таємно викрав полімерну каністру жовтого кольору з дизельним паливом об`ємом 20 літрів, з місця вчинення злочину зник. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1112,00 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушеннь визнав повністю та щиро розкаявся, суду пояснив, що 04.02.2023 року о 23:00 годині перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння викрав з домоволодіння знайомого ОСОБА_6 , по АДРЕСА_2 , каністру синього кольору з вмістом дизельного палива об`ємом 20 літрів. 06.02.2023 року о 16:00 годині він знаходячись в стані алкогольного сп`яніння викрав з домоволодіння потерпілого каністру жовтого кольору з вмістом дизельного палива об`ємом 20 літрів. Викрадене майно він забрав до себе додому, одну з каністр з вмістом пального продав та згодом за виручені кошти придбав дизельне паливо і повернув ОСОБА_6 , іншу каністру з вмістом дизельного палива добровільно видав працівникам поліції.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду кримінального провадження повідомлений належним чином, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд не карати суворо обвинуваченого ОСОБА_4 , претензій матеріального та морального характеру до нього не має.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених вище обставин.

Наведені вище дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Судом досліджені також характеризуючі матеріали на ОСОБА_4 , згідно яких обвинувачений зареєстрований та проживає за адресою: Миколаївська область Вознесенського району с. Возсіятське. Одружений, має на утриманні малолітню доньку. За місцем проживання характеризується позитивно. Скарг з боку сусідів та жителів села до старостинського округу не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_4 начальник Вознесенського районного сектору №3 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях встановив, що ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення зводиться до середнього рівня ризику, а також низького рівня ризику небезпеки для суспільства, в тому числі і для окремих осіб. Орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства можливе та не становить небезпеки для суспільства. Виконання покарання ОСОБА_4 у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторного кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує, як пом`якшуючі покарання обставини те, що ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчинені кримінальних правопорушень, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та добровільно відшкодував завдані ним збитки.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. "Про практику призначення судами кримінального покарання", особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який офіційно не працює, одружений, має на утриманні малолітню доньку, раніше не судимий, його ставлення до вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставини, а також ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжких злочинів, суспільну небезпечність даних злочинів, обставини за яких було вчинено злочини, наслідки, що настали від злочинів, думку потерпілого щодо покарання, яке необхідно призначити, висновок органу пробації, суд вважає доцільним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, у вигляді позбавлення волі. Також суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізолювання від суспільства з застосуванням до нього ст. 75 КК України. Таке покарання буде, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Цивільний позов у справі не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі: полімерна каністра жовтого кольору об`ємом 20 літрів з дизельним паливом 20 літрів та полімерна каністра синього кольору об`ємом 20 літрів з дизельним паливом 20 літрів, що передано на зберігання власнику ОСОБА_6 залишити в повне розпорядження останнього.

Необхідність застосування запобіжних заходів відсутня.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1