"21" вересня 2023 р. Справа № 363/5031/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000379 від 12.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України,-

встановив:

Клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000379, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

З поданого клопотання вбачається, що 12.09.2023 р. до ЧЧ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про те, що власник земельної ділянки з кадастровим номером :34:314:6003, яка розташована в с.Нижча Дубечня Вишгородського району Київської області, безгосподарсько використовує вищевказану земельну ділянку, здійснюючи на ній незаконне будівництво без відповідних дозвільних документів.

У подальшому, в ході проведеного огляду місця події від 12.09.2023 р. в період часу з 13:00 год. до 13.40 год. на земельній ділянці з кадастровим номером :34:314:6003, розташованій в селі Нижча Дубечня Вишгородського району Київської області виявлено покрив землі, ззовні схожий на майбутню дорогу, виконаний з різноманітних матеріалів будівельного сміття. Також серед вказаного сміття виявлено уламки каміння, піноблоків та дошок. На території вказаної ділянки, яка не має огородження та має вільний доступ, виявлено три штучних водойми: перша водойма найбільшою довжиною - 45 м, найбільшою шириною 16 м, заповнена водою; друга водойма найбільшою довжиною 31 м, найбільшою шириною 15 м, заповнена водою; третя водойма найбільшою довжиною 27 м, найбільшою шириною - 15 м, заповнена водою.

Крім того, на вищевказаній земельній ділянці на момент проведення огляду місця події виявлено транспортний засіб, схожий на бульдозер, червоного кольору, з написом на кузові «ДТ 75», без державних номерних знаків та видимих номерів агрегатів транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було вилучено.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що тривалий час він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована неподалік земельної ділянки з кадастровим номером :34:314:6003. Зі слів ОСОБА_4 , на протязі останніх трьох місяців на ділянці з кадастровим номером :34:314:6003, виділеній для ведення особистого селянського господарства, ведуться будівельні роботи із застосуванням важкої будівельної техніки, зокрема екскаватора та бульдозера, в безпосередній близькості до меж сусідніх земельних ділянок. На даній земельній ділянці вирито три штучних водойми. В результаті утворених трьох штучних водойм на вищевказаній земельній ділянці розповсюджується неприємний сморід, що не дає можливості мешканцям с.Нижча Дубечня, земельні ділянки яких розташовані поруч із вказаною ділянкою, відчиняти вікна будинків.

Завезене будівельне сміття на земельну ділянку ОСОБА_6 складається з битих будівельних матеріалів, пластика, поліетилену, заліза та фарбованих дерев`яних предметів, які при розкладанні в землі виділяють токсичні речовини, забруднюючи ґрунт та попадаючи в ґрунтові води.

Крім цього, допитаний свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який також повідомив, що на протязі останніх трьох місяців на ділянці з кадастровим номером :34:314:6003, виділеній для ведення особистого селянського господарства, ведуться будівельні роботи із застосуванням важкої будівельної техніки, зокрема екскаватора та бульдозера, в безпосередній близькості до меж сусідніх земельних ділянок. На даній земельній ділянці вирито три штучних водойми. В результаті утворених трьох штучних водойм на вищевказаній земельній ділянці розповсюджується неприємний сморід, що не дає можливості мешканцям с. Нижча Дубечня, земельні ділянки яких розташовані поруч із вказаною ділянкою, відчиняти вікна будинків.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :34:314:6003, площею 1,0158 га, на праві власності, зареєстрованого 25.09.2020, належить ОСОБА_6 , та призначена для ведення особистого селянського господарства.

В ході проведення досудового розслідування об`єкти нерухомого майна земельну ділянку з кадастровим номером :34:314:6003, площею 1,0158 га, на праві власності, зареєстрованого 25.09.2020, належить ОСОБА_6 , та призначена для ведення особистого селянського господарства визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

На цей час виникла необхідність у збереженні речового доказу у вигляді об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :34:314:6003, площею 1,0158 га, на праві власності, зареєстрованого 25.09.2020, належить ОСОБА_6 , та призначена для ведення особистого селянського господарства, шляхом накладення арешту із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаними об`єктами нерухомості.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав, просив його задовольнити та проводити судове засідання без його участі.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заперечення, в якому зазначив, що воно є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки земельна ділянка знаходиться на заболоченій місцевості, що само по собі не дає можливості використовувати її за цільовим призначенням, а саме, особистого селянського господарства, в повному обсязі через надмірну зволоженість грунту, тому для організації заїзду на земельну ділянку власником прийнято рішення про насип та облаштування заїзду, по якій можна було б безпечно заїхати на ділянку, оскільки транспортні засоби, постійно загрузали в болоті. Зазначив, що згідно Довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 25.09.2019 року вих. № 1888/168-19 земельна ділянка, що йому належить відноситься до «сіножаті» (заболочені та наявні поодинокі дерева). Тобто документально підтверджується факт того, що на час виділення дана земельна ділянка знаходилась в заболоченій місцевості та вкрита водою. Згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у його власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нижча Дубечня земельна ділянка знаходиться на: Дерново-прихованопідзолисті піщані і глинисто-піщані грунти, а не гумус чи чорнозем, як вказує прокурор. Жодних дій спрямованих на безгосподарське використання земель, тривале зниження або втрату їхньої родючості, виведення земель із сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури грунту ним вчинено не було. Натомість зроблені дії вкрай необхідні для користування земельною ділянкою, тобто облаштування заїзду на неї та підняття рівня грунту частини земельної ділянки за рахунок іншої її частини, у зв`язку з заливанням водою та неможливістю користуватися нею взагалі до цього.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено в клопотанні, арешт на майно необхідно накласти з метою забезпечення його зберігання та використання як речового доказу у справі. Постанова органу досудового розслідування про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні містить лише посилання на фактичні обставини справи, загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають достатні підстави для висновку про те, що вказане майно може містити інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.

При цьому, доводи прокурора про відповідність арештованого майна ознакам речового доказу є належним чином необґрунтованими та не підтвердженими.

Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України. Зрештою стверджуючи про ймовірне вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, прокурор навіть не надає доказів, які б давали можливість слідчому судді впевненість у тому, що вони можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у майбутньому.

У той же час, звертаючись із клопотання про арешт майна прокурор не обґрунтовує розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та не оцінює наслідки арешту майна для його власника .

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора. Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого, прокурора довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який прокурор зазначає у своєму клопотанні.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено того, що стосовно будь яких осіб існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. У межах вказаного кримінального провадження також не здобуто достатніх доказів та не доведено підстав, які б свідчили про необхідність накладення заборони на відчуження, передавання будь-яким фізичним особам, товариствам, установам, організаціям, підприємствам у власність, користування, в оренду, вказаного нерухомого майна.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що арешт майна на стадії досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні наразі не є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи та забезпечення виконання завдань кримінального провадження та приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000379 від 12.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1