ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2689/23 Справа № 175/2264/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, з доповненнями захисника ОСОБА_5 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 вересня 2023 року.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі, з доповненнями захисник порушує питання про скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що вказані прокурором у клопотанні ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України є недоведеними. Аргументує тим, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 будь-яким способом намагався або намагається впливати на потерпілого, свідків, при цьому сам потерпілий в судовому засіданні заявив, що не має ніяких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 та просив суд змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Крім того, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином передбачає вчинення обвинуваченим спроб щодо викрадення, знищення, фальсифікації речових доказів і документів. Натомість, на даний час досудове розслідування закінчено, на думку сторони обвинувачення воно проведено в повному обсязі, всі необхідні слідчі дії проведені, а матеріали кримінального провадження разом з речовими доказами знаходяться у суді.

Разом з цим, на момент затримання та повідомлення про підозру у скоєнні даного кримінального правопорушення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався, працював та мав постійне місце проживання, за якими характеризувався з позитивного боку. Окрім того, обвинувачений одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один з яких потребує постійного медичного лікування та обстеження, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, має матір, яка перенесла інфаркт міокарда та потребує постійного догляду, а також брата, який в жовтні 2022 року був призваний на військову службу по мобілізації та 08.03.2023 потрапив у полон.

Таким чином, на переконання сторони захисту, вищевказані обставини свідчать про можливість виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків без його подальшої ізоляції від суспільства.

Тому захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_12 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки не повідомив але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу суду, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наявність, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Про існування цих ризиків як свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так і дані про особу обвинуваченого, який офіційного місця роботи та міцних соціальних зв`язків не має, а тому має можливість переховуватися від суду. Крім того, про наявність вказаних ризиків свідчить також і введений на всій території країни воєнний стан, у зв`язку з чим обвинувачений може покинути територію Дніпропетровської області та виїхати через зону проведення бойових дій на тимчасово окуповану територію, що ускладнить можливість його виклику та розшуку. Окрім того, обвинувачений раніше знайомий з потерпілим, йому відоме місце його проживання, а також свідків, вказане кримінальне правопорушення вчинене за попередньою змовою групою осіб та співучасники групи раніше знайомі, а тому з метою уникнення від відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину обвинувачений може незаконно впливати на них.

Разом з цим суд дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого інших, альтернативних запобіжних заходів, слід визнати безпідставними.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , тільки розпочато, по справі ще не досліджено усіх доказів, не допитано обвинувачених, потерпілого та свідків згідно реєстру, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою, зокрема, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 вересня 2023 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, на переконання апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, позитивної характеристики та відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями захисника ОСОБА_5 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу, з доповненнями захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 вересня 2023 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3