Справа № 148/823/21
Провадження №11-кп/801/637/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000122 від 17.04.2021 та №0000003 від 27.01.2023, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, розлучену, працюючу робітницею ПАТ «Вінницька птахофабрика», не судиму, обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.1, 357 ч.1 КК України,

звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з дійовим каяттям та закрито щодо неї кримінальні провадження,

в с т а н о в и в :

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна та викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів за наступних обставин.

10.04.2021, біля 20:00, ОСОБА_8 , з метою попросити продуктів харчування прийшла до сусіда ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , із яким остання перебуває в дружніх відносинах та постійно допомагає до господарству, оскільки їх домоволодіння розташовані поряд один з одним. Зайшовши на територію домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 почала гукати господаря, однак останній не відповідав, після чого вона, шляхом вільного доступу, через відкриті вхідні двері зайшла в приміщення будинку, де в одній із кімнат виявила ОСОБА_7 , який спав на ліжку.

Побачивши ОСОБА_7 , який спав, ОСОБА_8 вирішила його не турбувати та прийти пізніше, однак крокуючи до виходу у кімнаті побачила на столі паперовий конверт на якому був напис великими літерами із зазначенням PIN-коду до банківської картки банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , а також поряд знаходилась сама банківська картка.

Побачивши дану банківську картку, а також запис з PIN-кодом до неї ОСОБА_8 , маючи на той час скрутне матеріальне становищем, розуміючи що господар будинку спить, керуючись раптово виниклим у неї умислом, вирішила таємно викрасти, з метою подальшої крадіжки наявних на рахунку грошових коштів.

Відповідно, з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами, користуючись безпорадним станом (сном) ОСОБА_7 та відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків. ОСОБА_8 викрала вище вказану банківську картку банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 .

В подальшому 11.04.2021 о 23:05 ОСОБА_8 , продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою наявної у неї банківської картки банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , знаючи PIN-код, скориставшись банкоматом AT «Ощадбанк», що розташований в м. Тульчин, по вул. Миколи Леонтовича, 47, Вінницької області, провела транзакцію щодо переведення коштів у готівкову форму на загальну суму 2000 грн, після чого залишила їх собі для використання у власних потребах, а також цього ж дня о 23:31 год ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність пішла до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований в м. Тульчин, по вул. Миколи Леонтовича, 96/2, Вінницької області, де придбала продукти харчування за які розрахувалася викраденою банківською карткою банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 на суму 201,50 грн, тобто розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2201,50 грн.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023 задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 та звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ст. 185 ч. 1, 357 ч. 1 КК України на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям із закриттям кримінального провадження.

Суд мотивував ухвалу тим, що в діях обвинуваченої ОСОБА_8 є ідеальна сукупність кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023 стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а провадження призначити до нового розгляду в суді першої інстанції. Прокурор зазначає, що вчинені ОСОБА_8 кримінальні правопорушення утворюють реальну сукупність, оскільки обвинувачена своїми відокремленими одна від одної діями вчинила два різні злочини, а отже у суду першої інстанції не було підстав для застосування ст. 45 КК України через відсутність такої обов`язкової об`єктивної умови, як вчинення кримінального правопорушення вперше.

Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в зв`язку з дійовим каяттям, а справу направити на новий судовий розгляд. Судове рішення вважає незаконним та необґрунтованим, недовіряє щирості каяття підозрюваної, оскільки дані нею пояснення не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора та потерпілого на підтримку своїх апеляційних скарг, обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційний скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апелянтів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України) можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.

Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України.

Відповідно до роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», згідно зі ст.ст. 45-48, ч.1 ст. 97 КК України однією з умов передбачених ними різновидів звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину відповідного ступеня тяжкості вперше. Тому особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи не зняту судимість за попередній, у тому числі і необережний злочин, звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цих статей не можна.

Згідно ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

У кримінальному праві та судовій практиці розрізняють два види сукупності кримінальних правопорушень ідеальну і реальну.

Виключно у разі ідеальної сукупності двох або більше кримінальних правопорушень відповідної тяжкості немає законодавчих перешкод для констатування передумови, передбаченої ст. 45 КК України. У такому випадку, дії особи не утворюють повторності кримінальних правопорушень. Особа вчиняє одне діяння, що лише кваліфікується за двома статтями КК України, кожна з яких, передбачає кримінальне правопорушення.

Реальна сукупність має місце у тому разі, коли особа вчиненими у різний час (окремими) діяннями скоює два або більше кримінальних правопорушення, які мають різні склади і кваліфікуються окремо. Реальна сукупність має місце і в ситуації коли одне кримінальне правопорушення є умовою для вчинення іншого.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, які вчинені у різний час, а саме 10.04.2021 у викрадені офіційного документу та 11.04.2021 в таємному заволодінні чужим майном.

Наведене, на переконання колегії суддів, свідчить саме про реальну сукупність кримінальних правопорушень, що виключає можливість застосування положень ст. 45 КК України до інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, які мають різну правову кваліфікацію, а отже, відсутня така обов`язкова об`єктивна умова, як вчинення кримінального правопорушення вперше, оскільки ОСОБА_8 відокремленими одна від одної діями вчинила два різні кримінальні правопорушення.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Апеляційний суд погоджується з твердженнями прокурора про допущення судом першої інстанції неправильного тлумачення положень ст. 45 КК України, яке суперечить точному змісту закону і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження, і є підставою для скасування ухвали судом апеляційної інстанції.

За таких обставин судове рішення щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а у кримінальному провадженні слід призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023, якою звільнено ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності на підстав ст. 45 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження направити в суді першої інстанції для призначення нового судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4