Справа № 669/452/23
Провадження № 1-кп/675/116/2023
У Х В А Л А

"21" вересня 2023 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ізяслав клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1ст.284 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Шепетівської окружної прокуратури звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000008 від 24.06.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197, ч.1 ст. 388 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що з моменту вчинення кримінального правопорушення , внесеного до ЄРДР за № 0000008 від 24.06.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197, ч.1 ст.388 КК України минуло більше 5 років. У кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Представники потерпілих осіб в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст.284 КК України).

Згідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ст. 197, ч. 1 ст. 388КК України є кримінальним проступком .

Частиною 1 п. 3 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 24.06.2014 року по травень 2023 року минуло більше 5 років.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування вчинені наступні дії: допитано потерпілого, отримано тимчасовий доступ до речей і документів. В ході відпрацювання інформації про наявність автомобіля отримати інформацію не вдалось, рекомендовано звернутися до суду для отримання ухвали на тимчасовий доступ до речей і документів, що знаходяться в ТОВ «Волочиськ-агро» . Однак, слідчий, починаючи з серпня 2021 року не звернувся з клопотанням про надання тимчасового доступу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що фактично впродовж 2 років слідство взагалі не проводилось, слідчим не були в повній мірі виконані вказівки прокурора у даному кримінальному провадженні. Також слідчим не було прийнято рішення щодо особи, про вчинення злочину якою повідомляв у своїй заяві від 24.07.2017 р. уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» ОСОБА_4 .

Суд констатує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично не здійснювалося. Належні та ефективні заходи спрямовані на розкриття вказаного злочину не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.

Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-1У від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 9 ч.4 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на досудове розслідування кримінального провадження № 0000008 від 24.06.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197, ч. 1 ст. 388 КК України, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений у кримінальному провадженні скасував постанову про закриття кримінального провадження. Однак, жодна вказівка прокурора слідчим не виконана.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі "Євген Петренко проти України" (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 "…для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості". Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини "Юрій Щокін проти України" від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 "…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах "Начова та інші проти Болгарії" (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та "Рамсахай та інші проти Нідерландів" (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст.92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0000008 від 24.06.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197, ч. 1 ст. 388 КК шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст.284 КПК України, суперечить вимогам ст.9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст.49 КК України , керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд

П О С ТА Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження № 0000008 від 24.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ст. 197, ч. 1 ст. 388 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, відмовити.

Кримінальне провадження повернути прокурору Шепетівської окружної прокуратури.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1