Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1067/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №273/1067/22 за апеляційною скаргою прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури та захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року, відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обчислено з моменту фактичного затримання, а саме з 10 травня 2022 року.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше шістдесяти діб, тобто до 24 лютого 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів, а саме за проведення:

- судово-дактилоскопічної експертизи (висновок СЕ-19/106-22/4128-Д від 02.06.2022) в сумі 2059 гривень 44 копійки;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-22/4143-БД від 03.06.2022) в сумі 1424 гривні 94 копійки;

- судової вибухо-технічної та судово-імунологічної експертизи (висновок КСЕ-19/106-22/4142 від 07.06.2022) в сумі 2609 гривень 64 копійки;

- судової вибухо-технічної експертизи (висновок СЕ-19/106-22/4109-ФХВР від 01.06.2022) в сумі 2059 гривень 44 копійки;

- судової експертизи зброї (висновок СЕ-19/106-22/4217-БЛ від 30.06.2022) в сумі 3020 гривень 48 копійок;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-22/4221-БД від 03.06.2022) в сумі 1808 гривень 31 копійка.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді від 12.05.2022 року, на пачку з під цигарок "D&В" з цигаркою, чашку, тарілку, чарку, пляшку 0,5 л. з етикеткою "Рерsі" частково заповнену рідиною, банку з написом "Red Bull", зішкріб з речовини бурого кольору, змив з речовини бурого кольору, мисливську гладкоствольну рушницю, стріляну гільзу 20 калібру, стріляну гільзу 20 калібру, патрон 20 калібру, шльопанці, куртку, штани, футболку, мобільний телефон "Armor X5" з сім картою НОМЕР_1 - скасовано.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді від 18.05.2022 року, на пиж-контейнер; куртку, футболку, штани та кросівки, які були на трупі ОСОБА_11 ; дріб (14 шт.), що був в трупі ОСОБА_11 - скасовано.

Відповідно до вироку судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходилися поблизу місця проживання останнього - домоволодіння по АДРЕСА_1 , де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 .

Після завершення бійки, ОСОБА_10 із метою реалізації свою злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 пішов до себе додому - в домоволодіння по АДРЕСА_1 , де діючи у відповідності до заздалегідь розробленого ним плану, в господарському приміщенні взяв свою ручну гладкоствольну стрілецьку вогнепальну зброю - одноствольну мисливську рушницю моделі «Иж-5», 20 калібру, спорядивши її патроном вийшов з дому та пішов до домоволодіння ОСОБА_11 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 близько 00 годин 10 хвилин ОСОБА_10 , прийшов до домоволодіння ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_1 та діючи у відповідності до заздалегідь розробленого ним плану, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 з вказаної рушниці здійснив постріл у потерпілого і таким чином умисно вбив його на місці.

Смерть ОСОБА_11 настала від вогнепального дробового сліпого поранення грудної клітини справа та правого плеча із ушкодженням м`яких тканин грудної стінки, правого плеча, ребер, правої легені, яке супроводжувалося гострою крововтратою.

У ході умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_10 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального дробового сліпого поранення грудної клітини справа та правого плеча із ушкодженням шкіри та підшкірної жирової клітковини на передньо-боковій поверхні грудної клітини справа у пахвовій ділянці на рівні вище соска та на передньо-внутрішній поверхні правого плеча у верхній частині, м`язів правого плеча та передньо-бокової поверхні грудної клітини справа, із осколковими переломами 4,5,6,7 ребер справа по середній пахвовій лінії, 7,8,9,10 ребер справа по задній пахвовій-лопатковій лініях та ушкодженням міжреберних м`язів та розривами пристінкової плеври, із ушкодженням тканини середньої та нижньої долей правої легені, крововиливами в ушкоджені тканини, входить в комплекс вогнепального дробового сліпого поранення грудної клітини справа та правого плеча із ушкодженням м`яких тканин грудної стінки, правого плеча, ребер, правої легені, супроводжувалося гострою крововтратою, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння, і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Умисні дії ОСОБА_10 , які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_11 , кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_10 , кваліфікації його дій, вказує на незаконність вироку з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із м`якістю призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК у виді 14 років позбавлення волі. Мотивує свої доводи тим, що обираючи вид та міру покарання, суд першої інстанції не врахував, що скоєне кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, не врахував всю хронологію та послідовність дій ОСОБА_10 , заздалегідь заготовлену гладкоствольну стрілецьку вогнепальну зброю - одноствольну мисливську рушницю в своєму господарському приміщенні, думку потерпілої, яка наполягала на максимальній мірі покарання, передбаченої в санкції статті, тяжкість наслідків, що настали. Також посилається на неврахування судом відношення обвинуваченого до скоєного, який вину не визнав, в скоєному не розкаявся, усіляко намагався уникнути відповідальності за скоєне з моменту надходження кримінального провадження до суду.

Захисник ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.12.2023 року змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_10 на ст.116 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи безпідставно побитим і залишеним без майна, не знайшов іншого виходу як застосувати іншу протидію, взявши рушницю. Вказує, що в обвинуваченого були всі підстави вважати, що по відношенню до нього скоєно злочин, а саме насильство з відібранням майна (мотоцикла і телефону). Поза увагою залишилась та обставина, чи не перебував обвинувачений в стані сильного душевного хвилювання, а також що на вулиці було темно, і постріл обвинуваченого був направлений по відношенню силуету, а не конкретної особи. Зазначає, що ОСОБА_10 мав реальні думки на недопущення ОСОБА_11 спричинення йому численних побоїв. Звертає увагу на те, що після скоєного ОСОБА_10 був в розпачі, викинув рушницю і зрозумів, що скоїв непоправне, що ще раз засвідчує, що до пострілу він не в повній мірі віддавав звіт своїм діям. З урахуванням кваліфікації злочину просить обрати ОСОБА_10 міру покарання, що буде відповідати як реальним обставинам справи, так і мірі покарання винному.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу останнього та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в протиправному заподіянні смерті іншій людині, зроблено з додержанням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, що підтверджено доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 .

Так, із матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково та дав показання про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 10 години вечора він повертався на мотоциклі із сусіднього села та зустрів по дорозі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які його зупинили та запропонували випити. Він відмовився пити, однак постояв поруч з ними на подвір`ї поки вони випивали, після цього сказав що буде їхати та пішов на дорогу до мотоцикла. В цей час ОСОБА_14 невідомим йому предметом вдарив його двічі по ногах та одного разу по голові. Після цього, він помаленьку встав, розвернувся і пішов додому. Дійшовши додому він виявив, що у кармані відсутній телефон. Він зайшов додому та вирішив, що потрібно повернутися забрати телефон та мотоцикл. Про всяк випадок він взяв з собою рушницю, оскільки хвилювався, що ОСОБА_14 може знову на нього напасти. Прийшовши назад, він не виявив ні телефона, ні мотоцикла. Пошукавши там їх певний час він вирішив йти додому, однак, проходячи повз хвіртку потерпілої щось зашевелилось (забрязкало) і він вставив патрон у рушницю та з несподіванки вистрілив, однак він там нікого не бачив, як так вийшло він не знає. Після цього, він прийшов додому та викинув рушницю за город у кущах. Про вчинене шкодує, але умислу вбивати у нього не було (а.27-28 т.3).

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого, виходячи з того, що вони не узгоджуються, суперечать та спростовуються сукупністю наявних доказів у даному кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінені судом.

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що чоловік прийшов з роботи об одинадцятій годині вечора, сказав що хоче випити зі співробітником ОСОБА_15 , взяв закуску та пішов на вулицю. Через хвилин п`ятнадцять чоловік знову зайшов у хату та попросив її вийти на вулицю. Вона вийшла у веранду і він їй повідомив що він посварився з обвинуваченим, вдарив його по ногах, і обвинувачений десь побіг. Вона сказала щоб чоловік не виходив нікуди, бо обвинувачений завжди викликає поліцію і цього разу побіг викликати поліцію. Чоловік говорив їй щоб вона з ним пішла на вулицю, однак вона відмовилась і він сам пішов на вулицю. Через декілька секунд вона почула постріл та стогін чоловіка, вибігла на вулицю та побачила що чоловік ледве доходить до порогу, тримаючись за бік. Чоловік намагався їй щось сказати, але не зміг і впав. Діти повибігали з хати, побігли покликали її кумів, які викликали швидку і поліцію (а.240-241 т.2).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він виходив ввечері близько 12 години в туалет, прибіг син потерпілої та сказав що в папу стріляли. Він побіг до них, ОСОБА_17 лежав біля порога, дружина тримала його рану. Він попробував пульс потерпілого, не знайшов його, і тоді почав телефонувати викликати поліцію та швидку. Мотоцикл бачив після того як приїхала поліція, він знаходився на дорозі біля забору. Рушницю не бачив (а.6-7 т.3).

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції дала показання, що вона проснулася від того що в хаті було шумно, та її сестра повідомила, що прибіг син потерпілої і побіг її чоловік, вона не зрозуміла чому і куди, і вони з сестрою побігли за ним. Коли вони прийшли, то побачили, що ОСОБА_17 лежав на землі, на той час він ще дихав. Після чого її чоловік викликав швидку та поліцію. Сестра пішла додому, а вона дочекалася швидкої та поліції. Пізніше поліція привела обвинуваченого, однак останній говорив, що він тут ні до чого, і він потерпілого не чіпав. Біля подвір`я вона бачила мотоцикл, який стояв на дорозі. В подвір`ї вона бачила лавку на якій стояла бутилка з алкоголем (а.7 т.3).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 вказав, що близько одинадцятої години вечора приїхали з ОСОБА_17 з роботи. ОСОБА_20 запропонував випити по чарці у нього у дворі. Він не пив, а посидів за компанію, алкоголь пили потерпілий і обвинувачений. Вони посиділи десь пів години і між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт через будинок. Вони вийшли на дорогу і поки він заспокоював обвинуваченого, потерпілий взяв у дворі палку та двічі вдарив нею обвинуваченого по ногах. Після того обвинувачений пішов додому. Коли обвинувачений пішов, на місці конфлікту обвинуваченого та потерпілого він знайшов телефон, який поклав до кишені щоб він не загубився, і пішов додому спати. Вночі до нього прийшли працівники поліції і він подумав, що вони прийшли з приводу телефону, однак вони повідомили йому, що сталося вбивство (а.8-9 т.3).

З показань свідка ОСОБА_21 слідує, що близько першої години ночі вона почула шум, прибіг син потерпілого та сказав, що у них щось сталося і мама просила щоб вони швидко прибігли. Чоловік сестри пішов дивитись що сталось, а вона розбудила сестру та вони пішли за ним. Біля двору в потерпілої стояв мотоцикл та біля нього були тапочки. Вони зайшли в подвір`я, біля веранди у потерпілої на руках лежав ОСОБА_17 , який ще дихав. Буквально через декілька хвилин чоловік сестри почав викликати швидку та поліцію. Потім їй зателефонувала мама, що проснулися діти і вона повернулася додому, а сестра залишилася чекати поліцію (а.26 т.3).

Показання потерпілої та вказаних свідків, які на думку апеляційного суду є логічними, послідовними, не суперечать один одному повністю узгоджуються із зібраними досудовим слідством та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які в сукупності підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , а саме даними:

- протоколу огляду місця події від 10.05.2022 року з доданою до нього фототаблицею відповідно до якого місцем огляду є домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . На подвір`ї зазначеного домоволодіння, на відстані 92 см від порогу літньої кухні, на землі знаходиться труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Труп лежить на спині з легким поворотом нижньої частини тулуба на лівий бік, голова повернута обличчям до верху на подушці біло-коричневого кольору. Труп на дотик злегка теплий в пахових ділянках, в інших частинах тіла охолоджений. На грудній клітині справа у паховій ділянці та на передньо-внутрішній поверхні правого плеча у верхній частині є округлої форми рани-дефекти, які поглиблюються в тканини грудної клітини та плеча (а.132-139 т.1);

- висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №66 від 04.06.2022 року, згідно якого смерть останнього настала від вогнепального дробового сліпого поранення грудної клітини справа та правого плеча із ушкодженням м`яких тканин грудної стінки, правого плеча, ребер, правої легені, яке супроводжувалося гострою крововтратою. З урахуванням трупних змін, смерть ОСОБА_11 настала близько 10-12 годин до моменту експертизи його трупа. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,94 проміле, така концентрація може бути розцінена, як алкогольне сп`яніння середнього ступеня (а.147-150 т.1);

- протоколу огляду місця події від 10.05.2022 року з доданою до нього фототаблицею відповідно до якого місцем огляду є лісосмуга, що розташована за будинком АДРЕСА_1 , а саме у західному напрямку на відстані 137 м. Оглядаєма ділянка має розміри 5х5 метрів, вкрита трав`яним покривом, наявні кущі та дерева. При огляді зазначеної ділянки місцевості виявлено мисливську гладкоствольну рушницю, на якій на запобіжній скобі наявне маркування № НОМЕР_2 , аналогічне маркування наявне на спусковій скобі. Під час розряджання вказаної зброї, у стволі наявна одна стріляна гільза 20 калібру (а.151-159 т.1);

- протоколу огляду місця події від 10.05.2022 року з доданою до нього фототаблицею відповідно до якого місцем огляду є територія домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . При огляді території домоволодіння, а саме приміщення кухні, у правій шухляді кухонної шафи виявлено стріляну гільзу 20 калібру, що має маркування х20. Окрім цього в приміщенні кухні вздовж фронтальної стіни розташована ванна, в котрій виявлено патрон 20 калібру з маркуванням "20" (а.161-171 т.1);

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.05.2022 року, відповідно до якого затримано особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.178-180 т.1);

- протоколу отримання зразків букального епітелію у ОСОБА_10 від 10.05.2022 року (а.197 т.1);

- протоколу проведення освідування ОСОБА_10 від 10.05.2022 року, під час якого проведено змиви на марлеві тампони з рук та обличчя, а також зроблено зрізи нігтьових пластин пальців рук (а.199 т.1);

- протоколу відібрання зразків відбитків рук та відтисків долонь ОСОБА_10 від 10.05.2022 року (а.212 т.1);

- висновку експерта №211 від 11.05.2022 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені такі тілесні ушкодження: 1) забій лівого колінного суглоба і лівої гомілки із синцем на передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглоба на межі із верхньою частиною лівої гомілки, вони утворились від дії тупого(их) предмета(ів) за механізмом удару /стискання/, давністю можливо 9.05.22 р, належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; 2) синець на лівій щоці, він утворився від дії тупого предмета за механізмом удару /стискання/, давністю можливо 9.05.22 р., належать до легких тілесних ушкоджень (а.214 т.1);

- повідомлення інспектора СКОЗ Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області №7952 від 31.05.2022 року, згідно якого ОСОБА_10 будь-якої зареєстрованої зброї у власності не має та мисливська гладкоствольна рушниця з номером № НОМЕР_2 не за ким не зареєстрована (а.218 т.1);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 10.05.2022 року, під час якого ОСОБА_10 розказав та показав обставини вчинення кримінального правопорушення (а.221-225 т.1);

- протоколу отримання зразків крові ОСОБА_10 від 12.05.2022 року (а.с.251 т.1);

- висновку експерта №КСЕ-19/106-22/4142 від 07.06.2022 року, згідно якого: 1) на поверхні наданої на дослідження куртки з капюшоном ОСОБА_10 виявлено продукти пострілу нітроцелюлозного (бездимного, одноосновного) пороху: мікрочастинки пороху , які піддавались термічному впливу, нітрит-іони, дифеніламін. 2) На поверхні наданих на дослідження спортивних штанів ОСОБА_10 , виявлено нітрит-іони. Наявність нітрит-іонів може бути спричинена, як продуктами пострілу так і сторонніми факторами (цигарковий дим, вихлопні гази тощо). Зробити категоричний висновок не видається можливим з причини відсутності речовин, селективних для продуктів пострілу (а.51-61 т.2);

- протоколу огляду місця події від 13.05.2022 року в Новоград-Волинському відділенні бюро судово-медичної експертизи, що в м. Новоград-Волинський, вул. Лянгуса, 2. При огляді видано дріб (14 шт.), які були в трупі ОСОБА_11 , нігті з піднігтьовим вмістом пальців рук, зразки волосся з голови трупа ОСОБА_11 , зразок крові з трупа ОСОБА_11 , які перебувають в опечатаному стані, та які вилучаються до Новоград-Волинського РВП. (а.82-91 т.2);

- протоколу огляду речей (документів) від 14.05.2022 в Новоград-Волинському РВП, що в м. Новоград-Волинський, вул. Івана Франка, 3а. Проведено огляд мисливської гладкоствольної рушниці та стріляної гільзи 20 калібру (а.92-95 т.2);

- висновку експерта №СЕ-19/106-22/4217-БЛ від 30.06.2022, згідно якого надана для дослідження мисливська гладкоствольна рушниця, яка була виявлена та вилучена ІНФОРМАЦІЯ_5 в ході проведення огляду місця події поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 є ручною гладкоствольною стрілецькою вогнепальною зброєю - одноствольною мисливською рушницею моделі "Иж-5", 20 калібру. Рушниця справна та придатна для стрільби на ураження цілі ручними патронами 20 калібру. Надана для дослідження стріляна гільза 20 калібру, яка була виявлена та вилучена ІНФОРМАЦІЯ_5 в ході проведення огляду місця події поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 , є складовою частиною боєприпасу - стріляною гільзою від мисливського рушничного патрону 20 калібру. Патрон, стріляна гільза від якого надана для дослідження, була відстріляна з наданої для дослідження одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі "Иж-5", 20 калібру. Надані для дослідження 14 дробин, які були вилучені 13 травня 2022 року в ході проведення огляду місця події в Новоград-Волинському відділенні бюро судово-медичної експертизи, що в м. Новоград-Волинський, вул. Лянгуса, 2, є елементами множинного снаряду - 12 відстріляними дробинами діаметром 4,5 мм, а 2 частинами дробин. Снарядом у вигляді такої дробі діаметром 4,5 споряджаються промислово і саморобно виготовлені рушничні мисливські патрони до гладкоствольної стрілецької вогнепальної зброї калібру 12, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 32, 36, а також можуть бути споряджені інші патрони саморобного виготовлення. Наданий на дослідження деформований пиж-контейнер, який був вилучений 13 травня 2022 року в ході проведення огляду місця події в Новоград-Волинському відділенні бюро судово-медичної експертизи, що в м. Новоград-Волинський, вул. Лянгуса, 2, є складовою частиною боєприпасу до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, а саме деформованим комбінованим полімерним пижем-контейнером, яким споряджаються рушничні мисливські патрони 20 калібру. Патрон, стріляна гільза якого надана для дослідження, яка була виявлена та вилучена ІНФОРМАЦІЯ_5 в ході проведення огляду місця події поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 , міг бути споряджений дефіормованим комбінованим полімерним пижом-контейнером наданим для дослідження, в якому міг бути розміщений снаряд у вигляді дробі діаметром 4,5 мм, а саме 12 деформованих дробин та 2 частини дробин, які надані для дослідження. (а.с.112-128 т.2);

- висновку судово-психіатричного експерта №150-2022 від 31.05.2022 року, згідно якого ОСОБА_10 під час інкримінованого йому діяння на психічні розлади не страждав та в тимчасовому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані - патологічне сп`яніння, патологічний афект) - не перебував. ОСОБА_10 на теперішній час на психічні розлади не страждає та застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.158-160 т.2);

- висновку експерта №СЕ-19/106-22/6242-ФХВР від 15.07.2022 року, згідно якого на поверхні фрагмента марлевого тампона, яким проведено протяжку через канал ствола одноствольної мисливської рушниці моделі "Иж-5", 20 калібру, виявлено продукти пострілу нітроцелюлозного (бездимного, одноосновного) пороху: мікрочастинки пороху, які піддавалися термічному

Вказана сукупність доказів свідчить про те, що в діях ОСОБА_10 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і апеляційні доводи захисника обвинуваченого цього не спростовують.

Частина 1 ст.115 КК України, за якою пред`явлене обвинувачення ОСОБА_10 , передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони такий злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Постановляючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції детально проаналізував обставини злочину, вчиненого ОСОБА_10 та, спираючись на ґрунтовний аналіз сукупності належних та допустимих доказів, дійшов правильного висновку про те, що обвинувачений, здійснюючи постріл, діяв з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх наслідки у виді смерті потерпілого і бажав їх настання.

Колегія суддів зауважує, що про наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 умислу на позбавлення потерпілого життя свідчать обставини події, поведінка ОСОБА_10 як до так і після вчинення злочину, зокрема наявність попередньої конфліктної ситуації між обвинуваченим та потерпілим, свідоме та цілеспрямоване повернення на місце події із зброєю в руках, залишення потерпілого на місці вчинення злочину, не вжиття заходів для збереження йому життя, в тому числі шляхом виклику швидкої медичної допомоги.

Крім того, визначальним в даному випадку є те, що обвинувачений використав в якості знаряддя злочину мисливську гладкоствольну зброю та здійснив цілеспрямований постріл на відстані 13 м. 70 см. у життєво важливу ділянку тіла потерпілого ОСОБА_11 грудну клітину, внаслідок якого потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового сліпого поранення грудної клітини справа та правого плеча із ушкодженням м`яких тканин грудної стінки, правого плеча, ребер, правої легені, яке супроводжувалось гострою крововтратою.

Таким чином, з огляду на знаряддя та локалізацію виявлених на трупі тілесних ушкоджень, відстані з якого було здійснено постріл та, як вірно встановлено місцевим судом, усвідомлення, куди саме буде здійснюватися постріл (пояснення ОСОБА_10 під час слідчого експерименту) слід дійти висновку, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, зокрема, реальну можливість настання смерті.

Відтак, обстановка, що передувала вчиненню злочину, поведінка обвинуваченого, спосіб та знаряддя вчинення злочину, характер, та локалізація, виявлених на трупі тілесних ушкоджень в області грудної клітини, причини припинення злочинних дій, об`єктивно підтверджують висновок суду про наявність в діях обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Доводи викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що постріл був направлений по відношенню силуету, а не конкретної особи є надуманими, нічим не підтвердженими та спростовуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі даними слідчого експерименту, проведеного за участі обвинуваченого.

Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника обвинуваченого щодо невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України та необхідність перекваліфікації його дій на ст.116 КК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього.

Відповідальність за ст.116 КК України передбачена за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона складу даного злочину на відміну від інших видів умисних вбивств характеризується наявністю такої ознаки як емоції (емоційний стан), яка в кримінальному законі виражена терміном «стан сильного душевного хвилювання», а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Тобто, психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості: 1) умисел завжди є таким, що раптово виник; 2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної в ухвалі від 22 січня 2015 року (справа №5-39кс14) неправомірні дії потерпілого становлять обов`язкову умову вбивства у стані сильного душевного хвилювання.

Дії, які вчиняються в стані сильного душевного хвилювання, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі тривалості стану сильного душевного хвилювання. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди непередбачувано та швидко, хоча й не так стрімко, як виникає афект, але неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого й безпосередньо під впливом стану сильного душевного хвилювання.

Поведінка особи у стані сильного душевного хвилювання регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

З урахуванням викладеного, розмежування умисного вбивства від вбивства в стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною так і суб`єктивною стороною цих злочинів. Зокрема, при кваліфікації злочину за ст.116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковане насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого. Аналогічна позиція, зазначена і у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 234/8200/16-к, провадження № 51-581 км 18).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Тяжка образа - умисне грубе приниження честі і гідності суб`єкта, яке може бути вчинене у будь-якій формі, у тому числі і словесно. Важливе значення для оцінки образи як такої, що є тяжкою, мають емоційні особливості суб`єкта та сприйняття ним факту образи.

Між тим, матеріали провадження не містять доказів того, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_10 виникли внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_11 . Не містить таких відомостей висновок судово-психіатричного експерта №150-2022 від 31.05.2022 року (а.п.158-160 т.2).

Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №150-2022 від 31.05.2022 року, ОСОБА_10 під час інкримінованого йому діяння на психічні розлади не страждав та в тимчасовому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані - патологічне сп`яніння, патологічний афект) - не перебував. ОСОБА_10 виражених індивідуально-психологічних особливостей, які б суттєво могли вплинути на його поведінку під час скоєння ним протиправних дій - не виявляє. Вчинки, які йому інкримінують були послідовними, з адекватною мовною продукцією, зв`язок з оточенням не втрачав, цілеспрямовано пересувався, керував мотоциклом, достатньо орієнтувався в просторі та розподіляв увагу. Під час скоєння інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту не перебував (а.п.158-160 т.2).

Також, як вбачається з досліджених судом першої інстанції доказів, а саме показань самого обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_19 , який був безпосереднім очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, даних слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого, останній у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку не перебував, оскільки в його поведінці не було сукупності ознак, характерних для зазначених емоційних станів, оскільки із зазначених доказів вбачається, що ОСОБА_10 поводився стримано та виважено, контролював свої дії.

Зокрема, з показань обвинуваченого та вказаного свідка слідує, що будь-яких образ, некоректних висловлювань, знущань з боку потерпілого на адресу обвинуваченого і навпаки - не надходило. Між обвинуваченим і потерпілим виникла сварка, зі слів свідка із-за будинку, в ході якої потерпілий двічі вдарив палкою обвинуваченого по ногах. Сам обвинувачений, описав свої дії до, під час і після вчинення злочину, як усвідомлені, виважені, такі, що не носять стихійного несподіваного раптового характеру. Не заявлялось ОСОБА_10 про стан сильного душевного хвилювання і під час досудового розслідування.

Голослівними є твердження захисника обвинуваченого з приводу того, що відносно нього було вчинено злочин проти власності, оскільки як вказує свідок ОСОБА_19 він поклав мобільний телефон до своєї кишені для того щоб він не загубився, оскільки обвинувачений забув його на місці події. Жодних доказів того, що потерпілий якимось чином привласнив мобільний телефон чи мотоцикл, який обвинувачений сам залишив на дорозі, стороною захисту ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції надано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 , після сварки з потерпілим, свідомо пішов до себе додому, у господарському приміщенні взяв свою гладкоствольну стрілецьку вогнепальну зброю-одноствольну мисливську рушницю, спорядив її патроном, хоча ані його здоров`ю, ані життю в той момент нічого не загрожувало та повернувся на місце вчинення злочину до домоволодіння потерпілого, тобто контролював свої дії. Перед здійсненням пострілів, достатньо повно сприймаючи навколишню ситуацію і контролюючі свої дії, фактично в упор, вчинив прицільний постріл у потерпілого ОСОБА_11 .

Особливе значення для вирішення питання щодо відмежування умисного вбивства від вбивства в стані сильного душевного хвилювання має також поведінка обвинуваченого після вчинення злочину.

В даному випадку, як вже зазначалося вище, після вчинення злочину обвинувачений відразу місце злочину залишив, повернувся додому, викинув рушницю в лісосмузі неподалік свого домоволодіння, що свідчить про наявність у ОСОБА_10 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, так як обвинувачений після вчинення злочину, усвідомлюючи локалізацію завданих ним тілесних ушкоджень потерпілому в життєво-важливу ділянку тіла потерпілого, жодних дій, спрямованих на надання медичної допомоги не вчинив, тобто бажав настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті від вчинених ним діянь.

Рішучі і вивірені дії ОСОБА_10 , спосіб вбивства свідчать про наявність повного внутрішнього самоконтролю та прямого умислу на вбивство ОСОБА_11 , а також про чітке усвідомлення обвинуваченим мети та наслідків вчинюваних ним дій.

Будь-яких доказів щодо перебування ОСОБА_10 в особливому емоційному стані, який міг би вплинути на його свідомість і дії, в тому числі і на стан сильного душевного хвилювання в момент скоєння злочину, в матеріалах провадження відсутні.

Сам по собі спір між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який мав місце перед вчиненим злочину, завдання потерпілим двох ударів палкою по ногах не можуть бути розцінені як знущання з боку потерпілого, та як сильне душевне хвилювання обвинуваченого ОСОБА_10 , а може свідчити про особисті неприязні стосунки.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на непослідовність доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, оскільки, з однієї сторони вказує, що постріл обвинуваченого був направлений по відношенню до силуету, а не конкретної особи, з іншої сторони вказує про наявність підстав для кваліфікації його дій за ст.116 КК України, зазначаючи про те, що він не в повній мірі віддавав звіт своїм діям.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить переконливого висновку, що у даному випадку виключається перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання.

Відтак, при перевірці доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, апеляційним судом встановлено відсутність підстав для кваліфікації його дій за ст.116 КК України.

Доводи обвинуваченого та його захисника, на думку колегії суддів, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги захисника.

При цьому, всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про призначення обвинуваченого надто м`якого покарання, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінальних покарань», передбачено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 не в повній мірі дотримався вище наведених вимог закону.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 покарання, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно санкції ч.1 ст.115 КК України встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ст.3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя.

Апеляційний суд звертає увагу на цінність суспільних відносин на які вчинено посягання, а саме життя людини, а також тяжкість наслідків у вигляді смерті особи, що має незворотний характер. Так, в результаті неправомірних дій ОСОБА_10 позбавлено життя ОСОБА_11 , злочин вчинено із застосуванням вогнепальної дробової зброї на території домоволодіння останнього.

З урахуванням обставин вчиненого злочину із застосуванням вогнепальної зброї суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_10 становить особливу небезпеку для суспільства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, тобто наближеного до мінімально покарання, визначеного санкцією ч.1 ст.115 КК України, - не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке потягло за собою призначення ОСОБА_10 надто м`якого покарання.

Апеляційний суд констатує, що належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як життя та здоров`я особи, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

Призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно до ст.65 КК України, апеляційний суд враховує: суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчиненого умисного злочину та цінність суспільних відносин на які вчинено посягання - життя людини, а також наслідки у вигляді смерті потерпілого та дані про особу винного, в тому числі поведінку ОСОБА_10 після вчинення злочину (відсутність щирого каяття у скоєному).

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів бере до уваги і позицію потерпілої ОСОБА_8 щодо призначення покарання, яка наполягала на суворому покаранні.

Тому, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити більш суворіше покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.

На думку суду апеляційної інстанції, саме такий вид покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення (в порядку ст.414КПК України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання в порядку ч.2 ст.409 КПК України - скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 615 КПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_22 - задовольнити частково.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в частині призначеного покарання, - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Судді :