П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року

м. Київ

справа № 139/569/22

провадження № 51 - 2084 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої застосовано

заходи медичного характеру, ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року та Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2023 рокущодо застосування стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

примусових заходів медичного характеру у зв`язку зі вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року, до ОСОБА_8 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

За ухвалою суду ОСОБА_8 , перебуваючи у вечірній час у будинку АДРЕСА_2 , під час спільного розпивання алкогольних напоїв із ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно наніс останньому численні удари руками та ногами в голову, по тулубу, верхніх і нижніх кінцівках, спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці події.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх змінити, застосувавши до ОСОБА_8 госпіталізацію до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, проте за висновком судово-психіатричного експерта № 90 від 22 серпня 2022 року ОСОБА_8 потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, залишивши поза увагою допущене порушення, та неправильно, на його погляд, витлумачив положення ст. 94 КК України в частині вибору режиму нагляду при госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Крім того, захисник указує на невмотивованість судових рішень у частині застосування до ОСОБА_8 саме такого режиму нагляду.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_7 , особа, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_8 .

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.

У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді ухвали суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника дотримався не в повній мірі з огляду на таке.

Так, порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування заходів медичного характеру врегульовано статтями 92 - 96 КК України та главою 39 КПК України.

Частинами 1, 4, 5 статті 94 КК України визначено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Як убачається з матеріалів провадження, Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області, встановивши, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, у стані неосудності, ухвалою від 08 листопада 2022 року застосував до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, захисник подав апеляційну скаргу з проханням змінити ухвалу суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник посилався на висновок судово-психіатричної експертизи № 90 від 22 серпня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_8 потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із посиленим режимом нагляду.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, однак не навів достатнього обґрунтування свого рішення.

Фактично суд обмежився лише цитуванням положень ст. 513 КПК України, ст. 94 КК України та не мотивував висновків про неможливість застосування до ОСОБА_8 менш суворого (посиленого) нагляду в психіатричній лікарні.

З урахуванням зазначеного колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції, маючи процесуальні можливості, не здійснив ретельної перевірки доводів апеляційної скарги захисника, не надав на них вичерпних відповідей, не здійснив всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження.

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скарги захисника, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ч. 1ст. 412 цього Кодексу, оскільки зазначене могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й щодо правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року щодо застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3