Справа №573/317/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/170/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 12.05.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Коршачина, Білопільського району, Сумської області, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в якій він просив вирок Білопільського районного суду Сумської області від 12.05.2021 року, змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Цим же вироком суду з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_10 6 520 грн майнової шкоди, 500 000 грн моральної шкоди та на користь держави 13 420,45 грн процесуальних витрат.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 09.01.2021 року.

Арешт накладений на майно у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зауважував, що фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого не оскаржує, разом з тим, просив вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та суми стягнення з нього моральної шкоди в сторону зменшення.

Просив врахувати, що злочин ОСОБА_8 вчинив в молодому віці, вину повністю визнав, слідству сприяв та щиро розкаявся. Раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 не притягувався, а тому, вважав, що існують підстави для призначення йому менш суворого покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, однак у виді 7 а не 11 років позбавлення волі.

Щодо суми моральної шкоди в 500 000 грн, то її захисник також просив зменшити до 100 000 грн, оскільки вважав, що ні потерпіла ні суд не мотивували того, що саме такий розмір шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 08.01.2021 року, близько 21:00 год, ОСОБА_8 прибув додому до раніше знайомої йому ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 .

Зайшовши до будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин один до одного, під час якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 шляхом нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 схопив правою рукою дерев`яну табуретку, що знаходилася в кімнаті будинку поблизу вхідних дверей, та почав наносити боковою частиною ніжок табуретки удари по нижнім кінцівкам та тазу потерпілої ОСОБА_11 , нанісши таким чином не менше 15 ударів в область нижніх кінцівок та 3 ударів у область тазу, від чого остання впала на спину на ліжку, що знаходилось позаду неї у кімнаті зазначеного будинку.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_11 , яка лежала після падіння на спині на ліжку, ОСОБА_8 продовжив наносити потерпілій удари боковою частиною ніжок дерев`яної табуретки в область грудної клітки та верхніх кінцівок, після чого кинув на підлогу дерев`яну табуретку та завдав кулаком правої руки ще декількох ударів в область грудної клітки та верхніх кінцівок ОСОБА_11 , яка в цей час продовжувала лежати на ліжку на спині, нанісши таким чином не менше 10 ударів в область грудної клітки та 15 ударів в область верхніх кінцівок.

Не припиняючи своїх протиправних дій, ОСОБА_8 схопив потерпілу ОСОБА_11 правою рукою за ліве плече та скинув з ліжка на підлогу на спину. В той час, як потерпіла перебувала на підлозі, ОСОБА_8 , не зупиняючись на скоєному, продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 , продовжив наносити останній удари металевим емальованим чайником та боковою частиною дерев`яної табуретки у життєво-важливий орган, а саме по голові та обличчю, від інтенсивності та сили нанесених ударів, табуретка розсипалась на шматки. Після цього ОСОБА_8 схопив уламок від табуретки, а саме дерев`яну ніжку, та з метою доведення свого умислу до кінця продовжив наносити удари у життєво-важливий орган потерпілої, а саме по голові. Таким чином, в область голови та обличчя потерпілої ОСОБА_8 наніс не менше 16 ударів. Від сукупності нанесених трав ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_11 настала смерть останньої.

ОСОБА_8 , побачивши, що потерпіла ОСОБА_11 , лежачи на підлозі, почала хрипіти, розуміючи наслідки вчиненого, припинив свої протиправні дії та втік з місця вчинення злочину.

Від отриманих тілесних ушкоджень, що наніс ОСОБА_8 , ОСОБА_11 померла на місці вчинення злочину.

Причиною смерті ОСОБА_11 є поєднана тупа травма голови та грудної клітки, що супроводжувалась переломом потиличної кістки справа, забиттям головного мозку та мозочка, крововиливами під м`яку мозкову оболонку мозку та мозочка, в шлуночки мозку, забиттям легень, та ускладнились набряком головного мозку.

Всього потерпілій було нанесено не менше 16-ти ударів у ділянку голови та обличчя, не менше 10-ти ударів в ділянку грудної клітки, не менше 3-х ударів в крижову ділянку та ділянку тазу, не менше 15-ти ударів у ділянку верхніх кінцівок та не менше 15-ти ударів у ділянку нижніх кінцівок.

Після спричинення потерпілій зазначених пошкоджень остання не могла виконувати самостійні цілеспрямовані дії, тобто пересуватись, кричати, вчиняти опір тощо.

Отже, ОСОБА_8 , здійснюючи вказані дії, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння - посягання на життя іншої людини, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання фізіологічної смерті потерпілої, припускав та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та суми стягнення з нього моральної шкоди в сторону зменшення, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника, який просив пом`якшити обвинуваченому покарання і зменшити суму стягнення з обвинуваченого моральної шкоди то тут колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом було враховано те, що за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину вперше, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він повідомив про обставини вчинення ним злочину.

Також судом було встановлено, що в обвинувальному акті пом`якшуючою обставиною зазначено щире каяття обвинуваченого, однак вказану обставину визнати пом`якшуючою, суд не зміг з тих підстав, що щирого каяття ОСОБА_8 суду не продемонстрував, бо вчинений ним злочин критично не оцінив, не висловив співчуття потерпілій, не попросив у неї вибачення, її цивільний позов щодо моральної шкоди не визнав повністю, не прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки.

Також судом першої інстанції було встановлено і те, що в обвинувальному акті обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , зазначено вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, на підтвердження чого суду наданий висновок щодо результатів медичного огляду №1 від 09.01.2021 та протокол медичного огляду №1 від 09.01.2021 (том 2 а. п. 178, 179).

Водночас, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений заперечував вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, вказував, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, бо у день вбивства вжив близько 2 л самогону.

З урахуванням вказаного суд проаналізував матеріали справи і встановив, що вбивство ОСОБА_8 вчинено 08.01.2021, близько 21:00, його освідування на стан наркотичного сп`яніння проводилося 09.01.2021 о 20:50 год., тобто через добу після вчинення злочину.

Як зазначив у висновку експертизи судово-психіатричний експерт, під час вчинення злочину ОСОБА_8 перебував у стані простого алкогольного сп`яніння.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснювали, що 08.01.2021 приблизно з 14:00 год. і до вчинення злочину ОСОБА_8 постійно перебував з ними, вживав самогон, курив звичайні цигарки, коноплю не вживав.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час вчинення злочину ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння та з достовірністю не встановив, що він був у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

На підставі викладеного суд першої інстанції не врахував вказану обставину як обтяжуючу та виключив її з формулювання обвинувачення, що колегія суддів вважає правильним.

Щодо перебування під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, то про цю обставину у обвинувальному акті не вказано, а тому самостійно враховувати її як обтяжуючу суд першої інстанції не може, бо це погіршує становище обвинуваченого.

Також, обираючи обвинуваченому виді і міру покарання суд першої інстанції з повнотою та об`єктивністю врахував обставини скоєння злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним і враховуючи вказані вище пом`якшуючі покарання обставини, а також суспільну небезпечність вчиненого злочину та тяжкість суспільно небезпечних наслідків, що настали у вигляді смерті ОСОБА_11 , які обумовлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в разі застосування щодо нього покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

В апеляційній скарзі сторона захисту просила таке покарання для обвинуваченого зменшити до 7 років позбавлення волі, тобто до мінімального строку визначеного санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування цих вимог захисник зазначав про молодий вік ОСОБА_8 , про те, що вину він повністю визнав, слідству сприяв та щиро розкаявся і до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 не притягувався.

Вивчивши такі доводи апелянта колегія суддів зауважує, що всі перелічені ним обставини, крім щирого каяття, яке суд не врахував з вище вказаних мотивів, вже були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Додаткових, нових, обставин, які б вплинули на обґрунтованість вимог апелянта, ні обвинуваченим ні захисником не вказано і апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На переконання апеляційного суду, вимоги вказаного закону, судом першої інстанції виконано. Попри ряд перелічених захисником обставин, слід зауважити на тому, що ОСОБА_8 , вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді від 7 до 15 років позбавлення волі, наслідком злочину стала смерть людини.

В даному випадку, обвинуваченому призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі, що на переконання колегії суддів є повністю об`єктивним з урахуванням всіх зазначених вище обставин.

Тому, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника в частині пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Щодо інших вимог сторони захисту - зменшення суми стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди з підстав того, що на переконання апелянта ні потерпіла ні суд не мотивували того, що саме такий розмір шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого, то колегія суддів вказані доводи вважає такими, що не відповідають дійсності.

Так, з матеріалів справи видно, що у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_10 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн та матеріальної шкоди у сумі 6 520 грн, яка складається з витрат на поховання матері (том 1 п. 29-32, том 2 а. п. 206).

Обвинувачений ОСОБА_8 позов в частині стягнення майнової шкоди в суді першої інстанції визнав і в апеляційному порядку він не оскаржувався, щодо відшкодування моральної, то її обвинувачений в суді не визнавав повністю, а в апеляційній скарзі захисник просив цю суму зменшити.

Аналізуючи матеріали справи суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Встановлено, що потерпілою ОСОБА_10 на обґрунтування позову про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 6520 грн надано рахунок ФОП ОСОБА_15 №29 від 11.01.2021, з якого вбачається, що вказані кошти витрачені на ритуальні послуги, пов`язані з похованням матері.

Отже, сума матеріальних витрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 , складає 6520 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілій моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пунктів 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у яких зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, що моральна шкода потерпілій завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 і полягає вона в тому, що в результаті вбивства її матері тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб.

А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що втрата матері потерпілою безумовно призвела до душевних переживань, порушила її звичайний спосіб життя, тобто завдала їй моральної шкоди, при визначенні розміру відшкодування якої суд правильно врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, характер і тривалість цих втрат, їх наслідки та інші обставини, що мають значення.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 , а також і те, що моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд дійшов правильного висновку, що позов про стягнення моральної шкоди слід задовольнити повністю і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь 500 000 грн.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Білопільського районного суду Сумської області від 12.05.2021, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 12.05.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4