Провадження №11-кп/801/535/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

та його захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів),

передбачених статтею 257 та частиною 4 статті 187 КК України,-

встановив:

Під час розгляду Вінницьким міським судом кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257 та частиною 4 статті 187 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на строк 60 днів, оскільки наявні ризики, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 год 59 хв 18 червня 2023 року.

Своє рішення місцевий суд мотивував наявністю ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України та відсутністю правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вчинений ним злочин, відповідно до статті 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 вважає ухвалу суду необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі адвокат посилається на те, що ОСОБА_7 є батьком малолітніх дітей, на його утриманні перебуває матір, яка є особою з І групою інвалідності, а сам він позитивно характеризується. Крім того, розгляд судом справи щодо ОСОБА_7 жодним чином не вказує на можливість вчинення ним інших злочинів. Крім того, звертає увагу на наявність у ОСОБА_7 певних хронічних захворювань, ефективно лікувати які в умовах установи виконання покарань він не може.

Заслухавши думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вимогами статті 197 КПК України передбачено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку статті 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями частини 1 статті 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дані вимоги закону при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повному обсязі.

Так, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати існування реальних ризиків того, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися, як не з`явилися і обставини, які давали б суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою належним чином обґрунтовані та мотивовані.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції вислухав думку прокурора, обвинуваченого, захисника, врахував фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, та у їх взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , а саме його попереднє переховування від органів слідства, у зв`язку з чим був оголошений розшук щодо нього, тяжкість можливого покарання у випадку доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину, який є особливо тяжким. Судовий розгляд кримінального провадження ще не закінчено, зокрема, не допитано всіх потерпілих та свідків.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на недоведеність зазначених в ухвалі ризиків та існування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, є безпідставним.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж становитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо посилання апелянта на невиконання прокурором вимог пункту 1 частини 3 статті 184 КПК України, а саме неподання до клопотання про продовження застосування запобіжного заходу матеріалів на його обґрунтування, то суд апеляційної інстанції зазначає, що норми глави 18 КПК України підлягають застосуванню при вирішенні питань про застосування чи продовження застосування запобіжних заходів у взаємозв`язку з нормами, які встановлюють порядок судового розгляду кримінального провадження. Так, в своєму клопотання прокурор посилався на обставини, що підтверджуються матеріалами, які вже є в матеріалах кримінального провадження і були відкриті стороні захисту в установленому законом порядку.

Щодо неможливості ефективного лікування ОСОБА_7 в умовах утримання під вартою, то ухвалою суду першої інстанції надано дозвіл на проходження ним необхідних обстежень. Об`єктивні дані, які б підтверджували неможливість утримання ОСОБА_7 в місцях попереднього ув`язнення, в матеріалах справи відсутні, а відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Інші викладені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування або зміни, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4