ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

м. Київ

справа № 227/3113/21

провадження № 51-1475км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Білозерське Донецької обл.

Обставини справи

1. Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2022 року ОСОБА_6 засуджено:

- за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн;

- за частиною 2 статті 317 КК до покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

2. За сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

3. На підставі статті 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК.

4. Суд визнав доведеним, що протягом квітня 2021 року засуджений, в обмін на надання йому частини виготовленого наркотику, надав іншій особі для виготовлення та зберігання ацетильованого опію приміщення квартири, яку винаймав.

5. Оскарженою ухвалою вирок залишено без змін.

Вимоги і доводи касаційної скарги

6. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на пункти 1 і 2 частини 1 статті 438 КПК, просить змінити оскаржувані рішення в частині призначеного покарання і виключити посилання на застосування до засудженого додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 317 КК.

7. Суть доводів касаційної скарги зводиться до такого:

- суд першої інстанції безпідставно призначив засудженому додаткове покарання у виді конфіскації майна за частиною 2 статті 317 КК;

- районний суд неправильно застосував положення частини 1 статті 70 КК та визначив за сукупністю злочинів покарання, яке є меншим, ніж покарання, призначене ним за частиною 2 статті 317 КК;

- суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам статей 370, 419 КПК, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.

Позиції учасників касаційного розгляду

8. В судовому засіданні прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.

9. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

11. Відповідно до частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, серед іншого, таке порушення вимог КПК, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (частина 1 статті 412 КПК).

12. Суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині застосування конфіскації майна. Суд першої інстанції призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки таке покарання передбачено санкцією частини 2 статті 317 КК.

13. У випадку, коли суд згідно з вимогами статті 70 КК призначив остаточне покарання за сукупністю всіх вчинених особою злочинів, він має право звільнити особу від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому статтею 75 КК[1].

14. При цьому районний суд, на підставі статей 70, 75 КК, призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі та, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки, не призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна.

15. Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положення частини 1 статті 70 КК при визначенні остаточного покарання, Суд зазначає наступне.

16. Так, районний суд, визначаючи остаточне покарання засудженому шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у зв`язку зі звільненням засудженого від відбування покарання з випробуванням, не призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому доводи касаційної скарги про те, що покарання за сукупністю злочинів є меншим ніж покарання, призначене за частиною 2 статті 317 КК, Суд вважає необґрунтованими.

17. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.

18. Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій. Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони обвинувачення слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанова від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/84583234;