28 червня 2023 року м. Шаргород
Справа №152/872/23
Провадження №1-кс/152/109/23
Слідчий суддя
Шаргородського районного
суду Вінницької області ОСОБА_1 ,
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,
слідчого СВ ВП №2
Жмеринського РВП ОСОБА_3 ,
володільця майна ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду клопотання слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 про арешт майна,
23.06.2023 року слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 , у якому просить накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події та поміщений на арештмайданчик ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF48Y, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, власником та користувачем якого є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , котра проживає в АДРЕСА_1 , для забезпечення повного, об`єктивного досудового розслідування, збереження речового доказу та проведення експертних досліджень, оскільки автомобіль містить на собі слідову інформацію.
В ході огляду місця події до ВП №2 Жмеринського РВП було вилучено автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF48Y, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, власником якого є ОСОБА_4 .
Вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Враховуючи, що транспортний засіб містить на собі слідову інформацію, з метою ззбереження речового доказу, а також проведення ряду експертиз (автотехнічної та траспортно-трасологічної), які необхідні для повного, всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження та притягнення винної особи до відповідальності, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, зокрема, вказаний транспортний засіб.
Частиною 1 ст.172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Враховуючи, що клопотання зареєстроване в суді 23.06.2023 року, то його розгляд призначено того ж дня о 16 годині.
Для розгляду клопотання не прибули ініціатор клопотання, прокурор, власник майна, представник ВП №2 Жмеринського РВП, де на арештмайданчику знаходиться автомобіль, у зв`язку із чим розгляд клопотання відкладено на 28.06.2023 року (а.п.25), про що повторно повідомлено учасників.
У судове засідання не прибули прокурор ОСОБА_5 та представник ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_7 .
При цьому, ОСОБА_7 подала заяву слідчому судді про розгляд кримінального провадження у її відсутності, щодо задоволення клопотання не має заперечень (а.п.30).
З огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України, з`ясувавши думки слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 та власника майна ОСОБА_4 , слідчий суддя не вбачає перешкод для розгляду клопотання про арешт майна у зв`язку із відсутністю зазначених осіб.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання, просить його задовольнити та зсилається на ті самі обставини та підстави для арешту майна, що зазначені у клопотанні.
Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання про арешт майна, так як вважає його необґрунтованим. Вона здійснює торгівлю власною сільськогосподарською продукцією на ринку у м. Шаргород, тому автомобіль їй потрібен для перевезення продукції, оскільки носити продукцію в руках вона не може на таку значну відстань від свого місця проживання у с. Слобода-Шаргородська до центру м. Шаргород, так як є пенсіонером за віком і має проблеми зі здоров`ям. Арешт автомобіля порушує її право на користування автомобілем у повсякденному житті.
Вислухавши слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження за клопотанням слідчого, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Згідно із абз.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 та абз.1, 3 ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частинами 2, 4 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З постанови від 22.06.2023 року вбачається, що до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні входить, у тому числі, слідчий ОСОБА_3 (а.п.7).
Постанова про групу прокурорів до клопотання не додана.

Тобто клопотання подано слідчому судді слідчим, уповноваженим на здійснення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, чи уповноважена прокурор ОСОБА_5 на вчинення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні, слідчому судді не відомо.

Слідчим суддею встановлено що підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, жодній особі у цьому кримінальному провадженні не оголошено.

З витягу з кримінального провадження №0000140 від 22.06.2023 року вбачається, що 22.06.2023 року до ЄРДР внесено відомості про надходження звернення від ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Daewoo FSO Lanos TF48Y», з реєстраційним номером НОМЕР_1 здійснила на неї наїзд, в результаті чого вона звернулася до приймального відділення КНП «Шаргородська МЛ»; кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.286 КК України (а.п.4).

Автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF48Y, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, дійсно належить ОСОБА_4 , що вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (а.п.14-15).

ОСОБА_4 безпосередньо здійснює керування вказаним транспортним засобом на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а.п.16-17), що останньою не заперечується у судовому засіданні.

З відомостей, викладених у протоколі огляду місця події від 22.06.2023 року вбачається, що місцем огляду є проїжджа частина дороги по вул. Героїв Майдану, в м. Шаргород Жмеринського району. На даній частині дороги паркування транспортних засобів не заборонено. На відстані 7,20 м. від електроопори, що знаходиться на тротуарі, на проїжджій частині дороги розміщений транспортний засіб «Daewoo FSO Lanos TF48Y», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 . Будь-яких слідів гальмівного шляху, осипу виявлено не було. Транспортний засіб ні з лівого, ні з правого боку, ні спереду не має пошкоджень, подряпин, вм`ятин. Під час огляду вказаний транспортний засіб вилучено та поміщено на арештмайданчик ВП №2 Жмеринського РВП (а.п.8).

Постановою слідчого ОСОБА_3 від 22.06.2023 року про визнання речовим доказом та про приєднання до матеріалів кримінального провадження як речового доказу автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF48Y, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, власником та користувачем якого є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано на зберігання на арештмайданчик ВП №2 Жмеринського РВП (а.п.9).

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне при вирішенні питання про арешт майна з`ясувати питання підставності звернення слідчого з клопотанням про арешт майна у цьому кримінальному провадженні з огляду на таке.

З проаналізованих відомостей з протоколу огляду місця події вбачається, що оглянутий в ході огляду місця події транспортний засіб «Daewoo», моделі FSO Lanos TF48Y, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, не має пошкоджень, подряпин, вм`ятин (а.п.8).

Протокол огляду транспортного засобу після вилучення або як речового доказу слідчим до клопотання не додано.

Таким чином, слідчий суддя встановив, що транспортний засіб «Daewoo», моделі FSO Lanos TF48Y, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, не має слідової інформації про кримінальне правопорушення.

Більше того, транспортний засіб визнаний речовим доказом та поміщений на арештмайданчик ВП №2 Жмеринського РВП у якості речового доказу на підставі постанови слідчого від 22.06.2023 року (а.п.9).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні… Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, слідчий суддя не вбачає перешкод для проведення слідчим судових експертиз (автотехнічної та транспортно-трасологічної), на що вказує слідчий у клопотанні, враховуючи, що транспортний засіб визнано речовим доказом та слідчий є відповідальним за його зберігання як речового доказу.

Тому безпідставним є посилання слідчого на те, що накладення арешту на транспортний засіб має мету його збереження, з огляду на те, що саме сторона обвинувачення здійснює зберігання речових доказів.

Доказів того, що у власника автомобіля чи інших осіб є наміри пошкодити, псувати, знищити транспортний засіб немає.

Враховуючи наведені вище обставини, слідчий суддя позбавлений можливості встановити розумність та співмірність обмеження права ОСОБА_4 на вказаний транспортний засіб шляхом його арешту завданням кримінального провадження, з огляду на те, що судово-медична експертиза тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 не проведена та не встановлено, що наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.286 КК України, у діях будь-якої особи, оскільки підозрювана особа у цьому кримінальному провадженні відсутня.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя зауважує, що слідчим у клопотанні про арешт майна не доведено ні необхідність такого арешту, ні наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З огляду на вище викладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно при наявності проаналізованих вище порушень вимог КПК України, порушить права власника на мирне володіння своєю власністю.

До того ж, слідчий суддя встановив, що ОСОБА_4 є пенсіонером за віком (а.п.35), та, як пояснила остання в судовому засіданні, використовує автомобіль з метою перевезення товарів та сільськогосподарської продукції.

Відтак, обмеження її права власника шляхом накладення арешту на транспортний засіб порушуватиме її права на використання автомобіля у повсякденному житті для задоволення особистих життєвих потреб з огляду на її вік та хворобливий стан здоров`я.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Так, у п.п.53, 55 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» від 21.12.2017 року, Європейський суд нагадує, що перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» заява №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II)… Вимога законності у розумінні Конвенції передбачає, серед іншого, що національне законодавство має забезпечувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією… вона передбачає, що будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній або юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів влади з метою ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням…

До того ж, слідчий суддя констатує, що до даного часу слідчий у кримінальному провадженні якнайшвидше не призначила проведення експертиз транспортного засобу, про потребу у призначенні яких зазначила у клопотанні, з огляду на те, що транспортний засіб перебуває у її розпорядженні як речовий доказ у кримінальному провадженні, тоді як нормами КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

При цьому, доказів того, що володілець майна ОСОБА_4 заперечує чи перешкоджає проведенню експертиз ТЗ немає.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1