У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_2 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000269, відомості про яке 23.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000269, відомості про яке 23.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що із показів заявника встановлено, що 23.06.2023 приблизно о 16:00 год. він з друзями, серед яких були громадяни інших країн, перебував у ресторані у с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області. Неподалік за столом знаходилась компанія людей, які їли та вживали алкогольні напої, вели себе гучно, висловлювалися нецензурною лайкою. Через деякий час один з чоловіків із вказаної компанії, представившись співробітником правоохоронного органу, пред`явив вимогу до всіх, хто сидів за столом представитись та надати йому документи для перевірки. Після того як потерпілий представився, особа, яка підійшла, нанесла йому удар правою рукою у ділянку шиї, після чого потерпілий вибіг із закладу, за територію ресторану, за ним побігло двоє чоловіків із вказаної компанії, наздогнали та продовжили наносити тілесні ушкодження. Надалі під`їхав автомобіль Рено Дастер н.з. НОМЕР_1 , білого кольору. Особи, що наносили, затягнули потерпілого в салон автомобіля, де продовжили наносити тілесні ушкодження. Надалі потерпілого завезли на територію домоволодіння у с. Баранинці, Ужгородського р-ну, де продовжили наносити тілесні ушкодження. В подальшому, потерпілого знову посадили у автомобіль Рено Дастер н.з. НОМЕР_1 , повезли в напрямку м. Чоп, де біля дорожнього знаку, за кільцем, в сторону залізничного переїзду, відпустили потерпілого.

В ході досудового розслідування 24.06.2023 під час огляду ключі від автомобіля Рено та т.з марки Рено Дастер, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , з метою збереження слідової інформації вчиненого кримінального правопорушення, тимчасово вилучено. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію т.з Рено Дастер, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , на праві власності належить КП «Міськводоканал» Мукачівської МР. В ході досудового розслідування кримінального провадження, т.з Рено Дастер, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , визнано речовими доказам та долучено до матеріалів кримінального провадження.

На підставі наведеного, слідчий просить накласти арешт на ключі автомобіля Рено на транспортний засіб Рено Дастер н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , що на праві власності належить КП «Міськводоканал» Мукачівської МР, вилучені слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 під час огляду 23.06.2023. Заборонити розпоряджатися, проведення обліково-реєстраційних операцій чи інших дій із транспортним засобом.

У прохальній частині клопотання слідчий просить проводити розгляд без виклику власника транспортного засобу. Власник транспортного засобу у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

Слідчий у судове засідання не з`явився, при цьому в прохальній частині клопотання просить розглянути клопотання без його участі.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до абз.1 ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів клопотання вбачається, що Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. В ході досудового розслідування 24.06.2023 під час огляду, з метою збереження слідової інформації вчиненого кримінального правопорушення, тимчасово вилучено: ключі від автомобіля Рено та т.з марки Рено Дастер, н.з. НОМЕР_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію т.з Рено Дастер, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , на праві власності належить КП «Міськводоканал» Мукачівської МР.

Постановою слідчого ОСОБА_2 від 23.06.2023 ключі від автомобіля, та т.з Рено Дастер, н.з. НОМЕР_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , визнано речовими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу накладення арешту на вилучене майно детектив посилається на п.1 (збереження речових доказів) ч.2 с. 170 КПК України.

Разом із тим, у вказаному кримінальному провадженні, згідно долученого витягу з ЄРДР, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Слід зазначити, що згідно свідоцтва про реєстрацію т.з Рено Дастер, н.з. НОМЕР_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , на праві власності належить КП «Міськводоканал» Мукачівської МР.

При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт.

При цьому, згідно клопотання про арешт майна до слідчого судді звернувся саме слідчий, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані та юридичні особи, щодо яких здійснюється провадження, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання про арешт майна, подано без додержання вимог ст.171 КПК України.

Відповідно до положень ч.6 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Також, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, а до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_2 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000269, відомості про яке 23.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1