Номер провадження: 11-кп/813/1571/23
Справа № 946/2626/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 у кримінальному провадженні №0000164, внесеному до ЄРДР 03.03.2021 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Некрасівка, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, працюючого за наймем, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.04.2005 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст.263, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк одинадцять років, звільненого 30.12.2014 за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислюється з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 27.04.2023, зарахувавши йому згідно ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 27.04.2023 до набрання вироком законної вили, виходячи з розрахунку день за день.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він в період з 23 по 25 лютого 2021 року, більш точної дати та часу не встановлено, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, відчинивши хвіртку, незаконно проник до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого шляхом зламу навісного замку проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав газовий балон «ПРОПАН» вагою 22,1 кг вартістю 266,66 грн, чан з нержавіючої сталі об`ємом 100 л вартістю 1 983,33 грн та чотири сталеві трубу загальною вартістю 2 800 грн. Після цього ОСОБА_7 шляхом пошкодження вікна проник в будинок зазначеного домоволодіння, звідки таємно викрав саморобну ємність для замісу бетону вартістю 933,33 грн, чавунну плиту вартістю 600 грн, холодильну шафу-вітрину марки «USB Group UKRAINE» вартістю 3866,66 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10449,98грн.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає призначене покарання занадто суворим.

Доводи обґрунтовує тим, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Вказує, що за час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про скоєння ним кримінального правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Наголошує, що ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, однак має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживав разом із батьками мати, яка потребує сторонньої допомоги, так як тяжко хвора на рак крові та цукровий діабет- інсулінозалежна та батька - який після тяжкої хвороби помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Звертає увагу, що ОСОБА_7 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три рози зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на два роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить зменшити покарання на строк до 3 років позбавлення волі, оскільки має хронічне захворювання гепатит «С», яке неможливо лікувати в умовах тримання під варто. Вказує, що має стійкі соціальні зв`язки матір та повнолітню доньку. Наголошує, що має постійну роботу. Звертає увагу, що перебуваючи на свободі зможе принести користь державі працюючи.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У апеляційних скаргах сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано медичні довідки відповідно до яких ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.п. 132, 133) та характеристику за місцем проживання обвинуваченого, який характеризується негативно (а.п. 134).

Крім того враховано досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як високі. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому для окремих осіб), поведінка обвинуваченого є чітко сформованою, важко піддається подальшому впливу та перевихованню. При цьому відповідно до поданої доповіді обвинувачений має мати та доньку (а.п. 33 - 36), але він не єдиною дитиною в сім`ї . Донька з дружиною проживають окремо, і це ніяким чином не впливає на ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки зазначені дані враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене відповідно до санкції ч. 3 ст. 185 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційної скарги, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_7 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційних скарг та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 у кримінальному провадженні №0000164, внесеному до ЄРДР 03.03.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4