Справа № 161/9356/23 Провадження №11-сс/802/279/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000586),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року частково задоволено клопотання старшого дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно яке вилучене 01.06.2023 у гр. ОСОБА_7 а саме: на транспортний засіб марки «Renault Master», р.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування чи вчинення будь яких інших дій до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні, зобов`язано повернути транспортний засіб марки «Renault Master», р.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, ОСОБА_7 на відповідальне зберігання під письмову розписку, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000586, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що кримінальне провадження внесено до ЄРДР за правовою кваліфікацією ст.358 КК України, тоді як арешт накладено на транспортний засіб, що за відсутності кваліфікації кримінального правопорушення за ст.240 КК України, є безпідставним. Вказує на те, що дізнавач безпідставно вніс відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки ОСОБА_7 не підробляв свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на майно, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч.ч.2-6 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею не дотримані.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що розглянувши клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК України, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно, безпідставно задовольнивши клопотання дізнавача.

Так, частиною 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

Ініціювання дізнавачем питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК України та обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення ч.2 ст.171 КПК України до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання.

З матеріалів провадження вбачається, що 02.06.2023 до ЄРДР за №0000586 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.п.3).

Постановою дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 транспортний засіб марки «Renault Master», р.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору та свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.п.4).

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, дізнавач посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучене в ході огляду місця події майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, можуть зберегти на собі сліди вчинення протиправного діяння, внаслідок чого відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні на те, що є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є речовими доказами у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вказане майно, дізнавачем не наведено достатніх даних на підтвердження того, що зазначені автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є речовим доказом та мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Вказані обставини слідчим суддею при прийнятті рішення про накладення арешту на майно враховані не були.

Апеляційний суд також звертає увагу, що в постанові дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про визнання вказаних автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу речовими доказами у кримінальному провадженні, будь-яких посилань, фактичних даних на підтвердження того, що вони відповідають вимогам ст.98 КПК України, постанова не містить, що свідчить про формальність цього процесуального документу (а.п.4).

Крім того, як вбачається з відповіді начальника Головного сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області ОСОБА_9 №31/3/2/Я-82-809-18-2023 від 03 червня 2023 року, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 03 червня 2023 року автомобіль марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору 1998 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зареєстрований за громадянином ОСОБА_10 (а.п.23).

З врахуванням викладеного доводи дізнавача про те, що вказані в клопотанні транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобілю є речовим доказом кримінальних правопорушень, відповідно до ст.98 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами судового провадження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що матеріали додані до клопотання про накладення арешту на вказане майно не містять доказів того, що вони є знаряддям чи предметом кримінально караного діяння, та відповідно є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Апеляційним судом також встановлено, що клопотання дізнавача не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання слідчого на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, в тому числі на транспортний засіб, було подано в рамках розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.358 КК України.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду обставин, апеляційний суд констатує, що на момент розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо майна, володільцем якого є ОСОБА_7 , а саме транспортного засобу марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору 1998 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , обмежувальних заходів.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді про накладення арешту на вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на вказане майно.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року про накладення арешту на майно скасувати

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: