Справа № 158/2965/23
Провадження № 1-кс/0158/1248/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинської області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинської області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 10.09.2023 близько 01 год. 30 хв. водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» р.н.з. НОМЕР_1 , на березі річки Стир між с. Старосілля та с. Годомичі Луцького району, будучи неуважним, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив з`їзд в річку Стир. Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.

10.09.2023 дані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000539 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 286-1 КК України.

10.09.2023 в ході проведення огляду місця події на березі річки Стир між с. Старосілля та с. Годомичі Луцького району було виявлено та вилучено автомобіль марки «ЗАЗ», р.н.з. НОМЕР_1 та ключ запалювання до нього, які належать ОСОБА_5 .

Вилучені речі відповідно до постанови слідчого від 11.09.2023 визнано речовими доказами. Вказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, тому з метою забезпечення його збереження виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно, у зв`язку з чим слідчий звернулася до суду із даним клопотанням.

В судове засідання слідчий не прибув, подав до суду заяву, у якій просив розгляд клопотання проводити без його участі.

Власник майна у судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступних висновків.

Так, згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частини 1 - 3 ст. 170 КПК України передбачають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що вилучене під час проведення огляду місця події майно, а саме: автомобіль марки «ЗАЗ», р.н.з. НОМЕР_1 , має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно використовувалося для вчинення кримінального правопорушення та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчим та прокурором доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому клопотання в частині накладення арешту на вказане майно підлягає задоволенню.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять обґрунтувань щодо відповідності ключа запалювання критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 10 вересня 2023 року в ході огляду місця події майно, а саме: автомобіль марки «ЗАЗ» р.н.з. НОМЕР_1 , тимчасово позбавивши власника можливості відчужувати, користуватись, розпоряджатись будь-яким чином даним майном до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

В задоволенні клопотання про накладення арешту на ключ запалювання до автомобіля «ЗАЗ» р.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Вилучене відповідно до проведеного огляду місця події 10 вересня 2023 року майно, а саме: ключ запалювання до автомобіля «ЗАЗ» р.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1