УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

м. Київ

справа № 643/14500/19

провадження № 51-4043ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, зареєстрованогоза адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 187 Кримінального кодексу України (далі -КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_6 , касаційної скарги стосовно якого не надходило.

Як убачається з вироку суду, 22 липня 2019 року, близько 22:40 год, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи біля озера неподалік від будинку № 13 на вул. Дідро у м. Харкові, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок злочинної діяльності, маючи спільний прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, підійшли до раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_7 , та почали провокувати конфлікт. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, у присутності неповнолітніх дітей, почали наносити потерпілому удари з метою спричинення тілесних ушкоджень та заволодіння чужим майном, а саме: ОСОБА_5 наніс перший удар ОСОБА_7 в обличчя кулаком, від чого ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на землю, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали наносити йому удари ногами в голову (точна кількість ударів не встановлена), спричинивши своїми діями ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та забійної рани голови. В цей же час ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи відкрито, вихопив з рук потерпілого належний йому мобільний телефон S-TELL S3-06, вартістю 335,16 грн, передав його ОСОБА_6 , після чого вони разом з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 - без змін.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, просить змінити судові рішення стосовно останнього в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та застосувати до нього положення статей 69, 69-1, 75 КК. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що суд, під час призначення засудженому покарання, не повною мірою зважив на його особу, який є інвалідом 3 групи, працює, має міцні соціальні зв`язки, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдані збитки, у зв`язку з чим потерпілий претензій до нього не має та просив суд суворо не карати.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Твердження захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПКневідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

Так, місцевий суд, під час призначення покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, а також дані про особу ОСОБА_5 , який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково, не працює, раніше не судимий. При цьому районний суд взяв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання й дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника щодо суворості призначеного покарання, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги.

Доводи захисника про те, що суди не врахували засудженому жодної обставини, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання, зазначивши про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК не можна визнати прийнятними, оскільки встановлені судом першої інстанції дані, які характеризують особу засудженого, в своїй сукупності не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та відповідно не можуть бути підставою для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК.

Не ґрунтуються на вимогах закону і твердження захисника про безпідстане незастосування судом положень ст. 69-1 КК.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як убачається із вироку суду, ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, обставин, що пом`якшують йому покарання судом не встановлено, тому Суд вважає необгрунтованими доводи касаційної скарги захисника про наявність підстав для застосування ст. 69-1 КК.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зміни або скасування судових рішень попередніх інстанцій, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК.

Крім того, оскільки Суд не знаходить підстав для пом`якшення засудженому покарання, тому і вирішення питання про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, як про це просить захисник у касаційній скарзі, суперечить положенням ст.75 КК.

Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3