Номер провадження:1-кс/521/4061/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_3 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000691 від 15.10.2022 року, за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст. 201-2 КК України,

ВСТАНОВИВ :
З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що Слідчим відділенням відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні№0000691 від 15.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.
Так, на адресу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли матеріали за заявою директора ТОВ «БІО - ПАРК» - ОСОБА_5 про те що працівник вказаного підприємства - ОСОБА_6 , який займає посаду директора з маркетингу, під час дії воєнного стану, здійснює продаж корму для тварин, який призначався як гуманітарна допомога, з метою отримання прибутку.
Під час здійснення досудового слідства, в якості свідка допитано ОСОБА_7 , яка надала показання про те, що з 2018 року і по теперішній час, вона як адвокат надає юридичні послуги ТОВ «БІО - ПАРК». ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_6 на даний час займає посаду директора з маркетингу ТОВ «БІО - ПАРК», яке для ведення своєї господарської діяльності залучає фізичних осіб-підприємців, зокрема ФОП ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_6 окрім своїх прямих обов`язків здійснює закупівлю корму для тварин, господарських товарів через ОСОБА_8 та фактичне керує біо-парком.
На початку жовтня 2022 року перебуваючи у кабінеті головного бухгалтера ТОВ «БІО-ПАРК», ОСОБА_7 побачила на одному з робочих комп`ютерів відкритий документ, який був датований 14.07.2022 та містив інформацію у вигляді подяки від імені ТОВ «БІО-ПАРК» за наданий гуманітарний вантаж у виді м`яса яловичини для тварин. При цьому ОСОБА_7 зазначила, що ТОВ «БІО-ПАРК» не отримувало гуманітарного вантажу у виді м`яса яловичини.
У той же час від головного бухгалтера ТОВ «БІО-ПАРК» їй стало відомо, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 неодноразово отримували з каси ТОВ «БІО-ПАРК» готівкові кошти на закупівлю м`яса яловичини, надаючи при цьому накладні на яких зазначено лише загальна вага, ціна за кг, загальна ціна, дата та вид м`яса.
Про вказані обставини ОСОБА_7 повідомила директору ТОВ «БІО-ПАРК» - ОСОБА_5 , який доручив охоронному агентству, що надає послуги для біо-парку розібратись за вказаними обставинами, зазначивши при цьому, що у подальшому

ОСОБА_5 охоронним агентством були надані документи, які підтверджують, що контейнер, номер якого зазначений у листі подяки біо-парку, ввезений на територію України, як гуманітарна допомога, у виді корму для тварин. Разом з цим, охоронне агентство, повідомило ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_6 орендує рефрижератор у якому зберігається м`ясо, яке він привозить кожного понеділка до біо-парку для годування тварин.
Таким чином, корм для тварин, який ввезений на територію України, як гуманітарна допомога у виді м`яса ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 реалізують біо-парку за грошову винагороду. Станом на 18.10.2022 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 реалізовано біо-парку м`яса яловичини на загальну суму 264 295 грн.
Дії ОСОБА_6 обумовлені тим, що йому достовірно відомо про те, що тваринний корм у вигляді яловичини, який він нібито придбає в інтересах ТОВ «БІО-ПАРК» насправді є гуманітарною допомогою, яку він до цього безкоштовно попередньо отримав від третіх осіб.
Таким чином, наразі встановлено, що ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 здійснюють продаж корму для тварин, який призначався як гуманітарна допомога, з метою отримання прибутку.
При цьому встановлено, що ОСОБА_6 на праві оренди має в користуванні рефрижератор, в якому останній утримує вказану вище кормову яловичину, для забезпечення збереження її якісного стану, та придатності для реалізації.
Під час досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_9 , який працює в ТОВ «Біо-Парк» завідуючим господарством-водієм. В ході допиту останній пояснив, що м`ясо він забирав на автомобілі марки Hyundai НІ з рефрежератора в с. Великий Дальник кожного понеділка на протязы близько 3-х місяців по вказівкці особисто директора ТОВ «Біо-Парк» ОСОБА_6 , а безпосередньо походження м`яса останньому не відоме.
Крім того проведено ряд санкціонованих обшуків та оглядів, якими не встановлено інформації з приводу закупівлі самого м`яса для ТОВ «Біо-Парк» в цілому .
Відповідно до ст. 201-2 ч. 3 КК України, санкція статті передбачає конфіскацію мана. Тому з метою забезпечення в подальшому такої спеціальної конфіскації, виникла необхідність в накладенні арешту відносно майна особи причетної до вчинення вказаного кримінального правопорушення, відповіднодо оперативної інформації ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , та кола їх близьких родичів .
Тим самим виникла необхідність в накладенні арешту на майно належне ОСОБА_6 , насамперед:кімнату в гуртожитку АДРЕСА_1 .
Власник майна у судове засідання не з`явився.
Враховуючи норму ст. 172 КПК України, слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі власника майна.
Слідчий у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав.
Заслухавши доводи слідчого, дослідивши надані документи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Завданням арешту вилученого майна, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення.
Метою арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, є спеціальна конфіскація.
Матеріалами клопотання та доводами сторони обвинувачення не зазначено про наявність обгрунтованої підозри особі.
В ході розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків передбачених пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст. 132, 167, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В клопотанні слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_3 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000691 від 15.10.2022 року, за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст. 201-2 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1