Номер провадження: 11-сс/813/314/23
Справа № 947/4090/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000164 від 01.02.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Довжанка Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, військовослужбовця, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22.06.2018 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України із застосування ч. 2 ст. 68 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці з конфіскацією майна, 26.07.2018 року звільнився по відбуттю строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000164 від 01.02.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вчиненого за наступних обставин.

У невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений в ході досудового розслідування час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір на придбання та зберігання боєприпасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_8 , який проходить військову службу, у військовому званні молодший сержант, таємно, незаконно, у порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи дев`ять піротехнічних виробів типу страйкбольної гранати та один піротехнічний виріб типу димової гранати іноземного виробництва, п`ять одиниць 30 мм РОПУД, багнет із маркуванням на клинку «ОТК 704», тридцять один патрон калібру 5х45 мм із маркуванням «270 92», 2 патрони калібру 7х08 мм із маркуванням «LG 21 LR», два патрони калібру 7х62 мм із маркуванням«188 74», магазин у якому знаходились патрони калібру 5х45 мм, один саморобний вибуховий пристрій типу «Хотапка», виконаний на основі корпусу осколочної гранати «ВОГ-17» поєднаний через перехідну втулку з запалом, засіб підриву «УЗГРМ-2» із маркуванням «114-81 УЗГРМ -2583», три «СМ-УЗ», три «СМ-УЧ», засіб підриву «УЗРГМ» із маркуванням: «66-77 УЗРГМ 583», засіб підриву «УЗРГМ» із маркуванням: «82-86 УЗРГМ- 2583»; два засоба підриву «УЗРГМ» із маркуванням з маркуванням «9-79 УЗГРМ УЗЧП» та «УЗГРМ -2 386-87-79»; корпус гранати «РГД-5» із маркуванням « -95-77 Т»; три корпуси ручної гранати типу «Ф-1» із маркуванням «107-71-79T»; корпус гранати «Ф-1» із маркуванням «3-63-275 Т»; корпус гранати «Ф-1» із маркуванням «СБ-Б-44 ** 1411»; два корпуси гранати «Ф-1» без маркування.

Продовжуючи свої злочинні дії, молодший сержант ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що виявлені ним вищевказані предмети є бойовими припасами та вибуховими пристроями, маючи намір на зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, таємно, незаконно, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці у невстановлений в ході досудового розслідування час, помістив придбані раніше боєприпаси та вибухові пристрої до транспортного засобу марки «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, 01.02.2023 року, близько 02:25 год., ОСОБА_8 був зупинений співробітниками Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП в момент керування транспортним засобом марки «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, буд. №131. У зв`язку з відмовою надання особистих документів для повного ознайомлення співробітникам поліції, на підставі ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» було проведено поверхневу перевірку ОСОБА_8 та вказаного транспортного засобу.

В ході перевірки транспортного засобу у додатковому відділенні переднього правого пасажирського сидіння було виявлено предмети схожі на гранати Ф-1 та співробітниками УПП в Одеській області ДПП було здійснено повідомлення оператору «102».

В подальшому, слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в цей же день та час було проведено огляд місця події, за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, буд. №131, в ході якого оглядом транспортного засобу марки «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участі співробітників ВЗВБ, було виявлено та вилучено дев`ять піротехнічних виробів типу страйкбольної гранати та один піротехнічний виріб типу димової гранати іноземного виробництва, п`ять одиниць 30 мм РОПУД, багнет із маркуванням на клинку «ОТК 704», тридцять один патрон калібру 5х45 мм із маркуванням «270 92», 2 патрони калібру 7х08 мм із маркуванням «LG 21 LR», два патрони калібру 7х62 мм із маркуванням«188 74», магазин у якому знаходились патрони калібру 5х45 мм, один саморобний вибуховий пристрій типу «Хотапка», виконаний на основі корпусу осколочної гранати «ВОГ-17» поєднаний через перехідну втулку з запалом, засіб підриву «УЗГРМ-2» із маркуванням «114-81 УЗГРМ -2583», три «СМ-УЗ», три «СМ-УЧ», засіб підриву «УЗРГМ» із маркуванням: «66-77 УЗРГМ 583», засіб підриву «УЗРГМ» із маркуванням: «82-86 УЗРГМ- 2583»; два засоба підриву «УЗРГМ» із маркуванням з маркуванням «9-79 УЗГРМ УЗЧП» та «УЗГРМ -2 386-87-79»; корпус гранати «РГД-5» із маркуванням « -95-77 Т»; три корпуси ручної гранати типу «Ф-1» із маркуванням «107-71-79T»; корпус гранати «Ф-1» із маркуванням «3-63-275 Т»; корпус гранати «Ф-1» із маркуванням «СБ-Б-44 ** 1411»; два корпуси гранати «Ф-1» без маркування, які перебували у ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу.

01.02.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня, 01.02.2023 року, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

03.02.2023 року слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_10 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 грн.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком до 31.03.2023 року включно, в межах строку досудового розслідування, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник вказує, що підозра є не обґрунтованою, а ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось, а захисник звернулась до апеляційного суду із клопотанням про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який є раніше судимим, неодруженим, не маючим міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується за місцем проходження військової служби, а саме: зарекомендував себе як військовослужбовець, який не спроможний виконувати службові обов`язки, до виконання яких ставиться незадовільно; та відносно якого станом на даний час Другим СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2023 року.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

Відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу огляду місця події, показання свідків та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

З огляду на викладене, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника про необґрунтованість підозри.

Твердження захисника про не доведеність підозри з посиланням на те, що автомобіль ОСОБА_8 не належить, а у органів досудового розслідування відсутні докази належності вилучених боєприпасів саме підозрюваному, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки з долучених до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що автомобілем марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому було виявлено та вилучено: димові гранати, патрони, вибухові пристрої та ін., керував саме ОСОБА_8 . Питання щодо належності вказаного транспортного засобу та виявлених в ньому боєприпасів буде перевірено в ході подальшого досудового розслідування. Однак, навіть у разі доведення права власності на автомобіль у іншої особи, вказана обставина не нівелює можливості вчинення підозрюваним вказаного злочину.

Стороною захисту не спростовано наявності доказів, які на даній стадії підтверджують обґрунтованість підозри, а остаточна оцінка допустимості та належності цих доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який є неодруженим, не маючим міцних соціальних зв`язків, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2018 року за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України.

Окрім цього, з матеріалів судового провадження вбачається, що станом на даний час Другим СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2023 року за ч.5 ст.407 КК України. Хоча рішення у вказаному кримінальному провадженні ще не прийнято, вину особи не доведено, однак ця обставина підтверджує наявність існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Доводи захисника про відсутність ризику можливого переховування підозрюваного, з посиланням на те, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, проходить службу в Збройних силах України та мав прибути до своєї військової частини для подальшого проходження служби, колегія судів визнає непереконливими та такими, що спростовуються доказами наявними у матеріалах судового провадження. Факт наявності у ОСОБА_8 статусу військовослужбовця сумнівів не викликає та підтверджується копіями відповідних документів, зокрема військового квитка Серії НОМЕР_2 та довідки Форми 5 №1286 від 09.04.2022 року. Однак з матеріалів провадження вбачається, що молодший сержант ОСОБА_8 вибув із військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження служби зі строком прибуття 01.10.2022 року, але протягом трьох місяців до нового місця служби не прибув, його місцезнаходження до 01.02.2023 року відомо не було, у зв`язку із чим на підставі матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_8 03.01.2023 року внесені відомості до ЄРДР №0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується актом службового розслідування від 30.12.2022 року та наказом про підсумки службового розслідування №9 від 10.01.2023 року (а.п.38-43, 45).

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 негативно характеризується за місцем проходження військової служби, а саме зарекомендував себе як військовослужбовець, який не спроможний виконувати службові обов`язки, до виконання яких ставиться незадовільно.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 умисного тяжкого злочину, дані про особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та станом на даний час відносно нього проводиться досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора, що також існує ризик того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а також особи підозрюваного, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід вочевидь буде неспроможний запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості підозри оголошеної ОСОБА_8 .

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000164 від 01.02.2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4