Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/717/22
Провадження № 1-кп/490/245/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, є українцем, громадянином України, здобув базову середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, займається волонтерською діяльністю, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 407, частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 22 липня 2020 року ОСОБА_4 проходив строкову військову службу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 178 від 25 серпня 2020 року його було зараховано до списків особового складу цієї військової частини та поставлено на всі види грошового забезпечення.

06 листопада 2020 року ним було укладено контракт з Міністерством оборони України (в особі командира військової частини НОМЕР_1 ) було укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки.

В зв`язку з таким наказом командира цієї частини № НОМЕР_2 від 06 листопада 2020 року ОСОБА_4 було прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду старший номер обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону цієї частини; наказом командира цієї ж частини № НОМЕР_3 від 06 листопада 2020 року ОСОБА_4 було визнано таким, що переведений на військову службу за контрактом та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Проте:

-12 листопада 2021 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 29 листопада 2021 року;

-10 грудня 2021 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 25 січня 2022 року

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.

При цьому він пояснював, що від товаришів по службі дізнався, що на початку 2022 року підрозділ, у якому він проходив військову службу, мав бути відправленим до зони проведення Операції Об`єднаних Сил, з огляду на що вирішив перед поїздкою туди провести час зі своїми близькими.

За такого він:

-12 листопада 2021 року залишив військову частину та вирушив у місто Дніпро до своїх бабусі, батька, братів та друзів; з ними він (зокрема - через стан здоров`я бабусі) перебував до 29 листопада 2021 року;

-10 грудня 2021 року він знов залишив військову частину та у місті Миколаєві проводив час зі своєю дівчиною ОСОБА_6 та проводив із нею час до 25 січня 2022 року.

Обвинувачений також вказував, що 25 січня 2022 року він самостійно звернувся до ДБР та повідомив про себе, як про військовослужбовця.

Вказував обвинувачений й про те, що у вчиненому він кається та про свій вчинок шкодує, розуміє, що не мав права залишати територію військової частини.

До цього додав, що наразі прагне продовжити службу та захищати свою Батьківщину.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періодів з 12 по 29 листопада 2021 року та з 10 грудня 2021 року по 25 січня 2022 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З огляду на таке, ці обставини суд вважає встановленими.

2. Відсутність поважних причин, які були б здатні виправдати нез`явлення обвинуваченого на службу протягом цих періодів, є очевидною; обвинувачений про наявність таких причин не посилається.

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, що на момент розгляду цього кримінального провадження він щиро розкаявся, під час здійснення кримінального провадження активно сприяв у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`являвся на службу та у розшуку не перебував, суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 до відсутності на території військової частини брав безпосередню участь у проведенні Операції Об`єднаних Сил на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.

Цю обставину суд враховує таким чином.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.

ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.

З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.

В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

.

3. Враховує суд й те, що на момент вчинення злочину обвинуваченому виповнився лише 20 років.

З огляду на таке суд вважає, що в цьому випадку значний вплив на вчинення злочину мав вік обвинуваченого, адже притаманні такому віку незрілість та недосвідченість поза розумним сумнівом не дозволили обвинуваченому прийняти вірне рішення.

Та цю обставину суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого.

В межах цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин двічі, отже - вчинив злочин повторно.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути врахованою судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.

При вирішенні питання про те, чи має ця обставина бути врахованою у цьому випадку, як така, що обтяжує покарання, суд враховує таке.

В цьому випадку проміжок часу між періодами відсутності обвинуваченого за місцем служби становить 10 днів.

До того ж, з показів обвинуваченого, які в цій частині матеріалами кримінального провадження не спростовуються, вбачається, що його повторна відсутність за місцем служби була викликана тими ж мотивами, що й перша, та стала продовженням реалізації умислу, що виник в нього перед першою неявкою на службу.

До того ж, обидві неявки обвинуваченим були вчиненими з метою досягнення однієї мети - проведення часу з близькими йому людьми.

За такого усі вчинювані обвинуваченим діяння як не є повною мірою, то - тісно межують з одним ускладненим продовжуваним злочином.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що в цьому випадку повторність залишення обвинуваченим місця служби не потягла за собою підвищення суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим діянь або його особи.

За такого суд вважає за можливе не враховувати цю обставину, як таку, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 .

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

1. В цьому випадку ОСОБА_4 був вчинений злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

2. Разом із цим, сутність вчиненого ним злочину вочевидь полягала ні в тому, що він бажав ухилитись від проходження служби, але лише у тому, що він на певному етапі вирішив знехтувати частиною своїх обов`язків по службі.

При цьому суд враховує, що порядок проходження військової служби обвинуваченим був порушений не в період його участі у бойових діях, а внаслідок його вчинення жодних істотних наслідків не настало.

Та ці обставини у сукупності свідчать про зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

Щодо особи винного.

1. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, стабільне джерело доходу, намагається створити сім`ю, за місцем проживання характеризується позитивно.

2. Оцінка його характеристики за місцем служби призводить до такого.

2.1. У характеристиці відзначається, що обвинувачений: "Не завжди відчуває відповідальність за доручену справу … до служби відноситься не завжди добросовісно"

З цього приводу суд відзначає, що саме ця обставина, а саме - те, що обвинувачений не повною мірою відчуває відповідальність за доручену справу - й призвела до вчинення обвинуваченим злочину, що наразі розглядається судом.

Але з цього приводу суд відзначає, що ця обставина може бути поясненою його незрілістю, що є цілком природною у його віці, тобто - обставиною, що пом`якшує його покарання.

2.2. Що ж стосується інших посилань у характеристиці, зміст яких зводиться до того, що він характеризується лише з негативного боку, то вони вочевидь суперечать тій обставині, що обвинувачений брав участь у бойових діях.

За такого ці посилання в характеристиці під час ухвалення вироку суд не враховує.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає доведеним, що в цьому випадку вчинений обвинуваченим злочин через лише через свій вік та певний збіг обставин.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-встановлені вище відомості про сутність вчиненого ним злочину;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений вчинив злочин внаслідок збігу тяжких обставин;

2.обвинувачений вчинив злочину молодому віці;

3.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

3. При цьому зважаючи, що перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. Суд враховує також, що покарання саме такого виду є домірним сутності умов проходження військової служби за контрактом.

При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 240 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 4.080 грн.

4. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам, адже повною мірою враховує ставлення обвинуваченого до служби, його внесок у захист територіальної цілісності та незалежності України, інші відомості про його особу та характер вчиненого ним правопорушення.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 240 /двохсот сорока/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 4.080 грн./

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_1 =

20.02.2023