Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/43/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Звенигородка, м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Також вироком вирішена доля речових доказів, відповідно до вимог ст.100 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, тобто у вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за наступних обставин.

28 червня 2022 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_8 перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносинах, між ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_10 з іншого боку виникла сварка, вході сварки ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс близько трьох акцентованих та цілеспрямованих ударів дерев`яною палицею по голові ОСОБА_10 . Відповідно до висновку експерта №112 від 29 червня 2022 року внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді: рани волосистої частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в наслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні вимог закону про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 53 КК України, щодо встановленого законом розміру штрафу) та в наслідок незастосування закону, який підлягає застосуванню (п.п. 1,3 ч. 1 та ч. 3 статті 65 КК України, яким визначено засади призначення покарань у межах санкції статті, та випадки призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу), що призвело до неправильного застосування Закону, який суперечить його точному змісту.

Так згідно вироку ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, що суперечить ч. 2 ст. 53 КК України, відповідно до якої розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у вигляді: штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або та виправних робіт на строк до одного року.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, призначаються ст. 69 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, з встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Таким чином, суд першої інстанції незаконно призначив покарання нижче встановленої Законом межі, в наслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому є є незаконний та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасниками судового провадження не оскаржуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення в апеляційному порядку, колегія суддів не входить до оцінки доказів провадження та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з цим, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, допустився помилки, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», роз`яснено що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 65 КК України, - суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 Кримінального кодексу України; відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Санкція ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді: штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або та виправних робіт на строк до одного року.

Відповідно до положень частини 2 статті 53 Кримінального кодексу України. - розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Таким чином, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі застосування більш суворого покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, КПК України в частині покарання підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п.2 ч.1, ч.2 ст.420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги обставини, що згідно ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, який є кримінальним проступком. Особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг на поведінку не надходило, не працює, не одружений, має постійне місце проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Таке покарання на думку колегії суддів за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки таке покарання повною мірою відповідає меті покарання визначеного ст. 50 КК України.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає до скасування в частині призначеного покарання, а тому апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420, ч.15 ст. 615 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2022 року, стосовно ОСОБА_8 скасувати у частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженим до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4