ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000209 від 19 травня 2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

УСТАНОВИЛА:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та за його вчинення призначено покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення експертиз у сумі 5251 (п`яти тисяч двісті п`ятдесяти однієї) грн. 56 коп. на користь держави.

ЄУНСС: 723/2371/22 Головуюча у 1-ій інстанції: ОСОБА_9
НП: 11-кп/822/393/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
Знято арешт накладений ухвалою Сторожинецького районного суду від 23 травня 2022 року з автомобіля марки « Volkswagen Transporter » номерний знак НОМЕР_1 та мотоцикла « GEON TR 250 » номерний знак НОМЕР_2 .
Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 19 травня 2022 року біля 10 год. 30 хв. в м. Сторожинець Чернівецького району Чернівецької області, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Видинівського в районі будинку за №89, не врахував дорожню обстановку, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись, що дії по керуванню вказаним транспортним засобом будуть безпечними для інших учасників руху, проявив цим злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розрахував на їх відвернення, діючи в порушення та невиконання Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року, почав здійснювати поворот ліворуч не пропустивши зустрічний транспорт, в результаті чого відбулось зіткнення із мотоциклом «GEON TR 250» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , в наслідок якого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді пошкодження медіальної колатеральної зв`язки; рани коліна та гомілки; краєвого перелому латерального виростку лівої стегнової кістки; гемартроз правого колінного суглобу; повний розрив задньої хрестоподібної зв`язки; частковий розрив передньої хрестоподібної зв`язки; розрив заднього рогу латерального меніску 3 б. ст, Stoller; розрив тіла медіального меніску 3 а ст, Stoller, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 45-Е-мд від 22.06.2022 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке що спричинило тривалий розлад здоров`я, та могли виникнути в результаті одного травмо-паталогічного процесу.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 1.5, 2.3, 16.13 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001, введених дію 01.01.2002 року, які передбачають:

-п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- 16.13. перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності його вини у скоєному кримінальному правопорушенню, просить вирок змінити в частині призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у районного суду були всі підстави при призначенні покарання застосувати до нього вимоги ст.69 КК України і не застосовувати до нього додаткового покарання.

Зокрема, суд не врахував, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286 КК України відноситься до правопорушень, вчинених по необережності. Відповідно до ст.12 КК України воно є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, відсутні обтяжуючі обставини.

Суд не прийняв до уваги, хоча формально і зазначив його щире каяття, відшкодування потерпілому 2000 (дві тисячі) доларів США та 3000 (три тисячі) гривень.

Звертає увагу суду на те, що застосувавши до нього додаткову міру покарання, суд фактично позбавив його та його сім`ю засобів до існування основного його заробітку, оскільки він є фізичною особою підприємцем, видом економічної діяльності, яким він займається є перевезення вантажним автомобільним транспортом (КВЕД 49.41).

Апелює, що він з 01 червня 2022 року уклав договір з ДП «Чернівецьке військове лісництво» на перевезення лісопродукції з лісових ділянок, які знаходяться у його користуванні на території Чернівецької області. Вказана робота на сьогоднішній день під час воєнного стану є єдиним джерелом його прибутків. Окрім цього, займаючись підприємницькою діяльністю перевезенням вантажів, він сплачуватиме до бюджету податки, оскільки зареєстрований, як платник єдиного податку.

Вважає, що сукупність пом`якшуючих обставин дають підстави для призначення йому основного покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.

Зазначає, що ним, як законослухняним громадянином сплачено витрати на проведення експертизи згідно вироку суду (копія квитанції №17).

У зв`язку із наведеним, просить суд оскаржуваний вирок в частині призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами на строк один рік змінити та застосувати ст.69 КК України, призначивши йому покарання без додаткової міри покарання.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, міркування потерпілого ОСОБА_7 , та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок районного суду залишити без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України в поданій апеляційній скарзі не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст.349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Апелянтом оскаржується правильність призначення йому покарання, зокрема в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України та роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку із чим, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо необхідності призначення більш м`якого покарання є неспроможними.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, є злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, відношення останнього до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є осудним, часткове відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_7 шкоди.

При призначені покарання було враховано обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 районним судом встановлено не було.

З врахуванням всіх встановлених обставин по кримінальному провадженню, особи винуватого, наявності пом`якшуючої та відсутності обтяжуючих обставин, думки потерпілого щодо покарання обвинуваченого, суд вважав, що необхідно призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами та вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому застосовав щодо нього вимоги ст.75,76 КК України та призначив покарання з іспитовим строком.

Апеляційний суд погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що районний суд належним чином врахував усі можливі обставини, що пом`якшують покарання, а тому підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянт, відсутні.

Вимогами апеляційної скарги було застосування щодо обвинуваченого вимог ст.69 КК України та призначення основного покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.

Колегія суддів звертає увагу, що під час призначення ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції правильно застосував положення кримінального закону, в тому числі й в частині призначення додаткового покарання, оскільки санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено кумулятивну санкцію, тобто наявність, як основного, так і додаткового виду покарання.

Таким чином, суд, обираючи засудженому покарання, в межах своїх дискреційних повноважень мав підстави для призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки останній визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Колегія суддів враховує й те, що судом призначено ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що з врахуванням положень ч.1 ст.55 КК України, є мінімальним. Адже це додаткове покарання відповідно до кримінального закону призначається на строк від одного до трьох років.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що суд з урахуванням всіх встановлених обставин кримінального провадження обґрунтовано призначив ОСОБА_6 додаткове покарання, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Доводи апелянта про незастосування до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права на керування транспортними засобами, колегія суддів відхиляє, незважаючи на те, що він займається перевезенням вантажним автомобільним транспортом, у зв`язку з тим, що характер порушення ним ПДР є вкрай небезпечним та істотним, що могло привести до ще більш тяжких наслідків.

На переконання апеляційного суду зазначені в апеляційній скарзі обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі обставини, були належним чином враховані районним судом, а тому не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання в апеляційній інстанції.

Призначення районним судом мінімального покарання за санкцією інкримінованої статті свідчить про врахування районним судом визнання вини обвинуваченим, щире розкаяння, віку, стану здоров`я, характеристики, однак ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3