Провадження № 1-кп/243/315/2023
Справа № 243/2852/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000434 від 21 липня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Островське Первомайського р-ну АР Крим, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

У судовому засіданні учасники розгляду кримінального провадження не заперечували проти здійснення розгляду даного кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 без визначення розміру застави. Прокурор зазначає, що в обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 , будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги та укладеного ним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання. Також не можна лишати поза увагою той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території. Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок звання та посади в Збройних Силах України, а також наявних у нього навичок та знань, вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Стверджуючи про наявність даного ризику. сторона обвинувачення керується показаннями свідків та службовою характеристикою, які охарактеризували ОСОБА_3 , як особу, що зарекомендувала себе з негативної сторони, професійно не підготовлений; складні завдання виконує із запізненням; навченість володіння зброєю, технікою та спорядженням на незадовільному рівні; не працює над власним професійним рівнем. Вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений вчиняючи непокору, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати завдання, що потягло за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю. Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. З огляду на те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України покладені в основу обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли та не змінилися, підстав для скасування запобіжного заходу не вбачається.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження відносно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає, що вказане клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки зі змісту поданого клопотання, прокурором не було доведено та підтверджено відповідними доказами існування жодного конкретного ризику. Після подій 21 липня 2022 року ОСОБА_3 не здійснив жодних дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування, прокуратури, суду; втечу чи на унеможливлення його виявлення органом досудового розслідування, прокуратурою, судом. Окрім цього наголошує, що з 21 липня 2022 року ОСОБА_3 перебуває під вартою. ОСОБА_3 не має доступу до району ведення бойових дій і, як наслідок, таємну інформацію, зокрема і щодо проходів на непідконтрольну Україні територію, не отримує. Як наслідок, ризик переховування від органу досудового розслідування, прокуратури та суду щодо ОСОБА_3 у даному випадку відсутній. Доказів протилежного прокурором надано не було.

Стосовно наявного, на думку прокурора, ризику незаконного впливу на свідків, захисник зазначає, що за більш як шість місяців з моменту початку даного кримінального провадження ОСОБА_3 не вчинив жодних дій, спрямованих на незаконний вплив на будь-кого із учасників даного провадження. Протилежного стороною обвинувачення за допомогою конкретних доказів доведено не було. Станом на даний час ОСОБА_3 невідоме місцезнаходження свідків. Своєю належною процесуальною поведінкою ОСОБА_3 не дав жодного приводу для припущення про те, що він має намір використати якусь інформацію проти України на користь ворога. Як наслідок, зазначені вище міркування прокурора щодо можливості розкриття ОСОБА_3 інформації про місцезнаходження свідків є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та є далекими від реальних можливостей ОСОБА_3 ..

Так само, вважає, необґрунтованим та нічим непідтвердженим є припущення прокурора про наявність зі сторони ОСОБА_3 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_3 з 2019 року перебуває на службі у Збройних Силах України і жодного разу не виявив бажання дезертирувати чи іншим чином покинути службу. Зазначає, що вчинення іншого кримінального правопорушення зганьбить честь та гідність ОСОБА_3 як військовослужбовця, що було б нестерпним для ОСОБА_3 ..

Посилання сторони обвинувачення, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, з цього приводу захисник зазначає, що нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.

У поданому клопотанні прокурором було охарактеризовано ОСОБА_3 виключно з негативної сторони. Згідно наявними в матеріалах справи документами, ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки та хорошу репутацію. Так, ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації, яке не змінював протягом тривалого часу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки про реєстрацію місця проживання. ОСОБА_3 має можливість прибувати вчасно на виклики прокуратури та до суду, адже територіально він зареєстрований у місті Києві, звідки з огляду на зручну транспорту розв`язку має можливість своєчасно прибувати до прокуратури та суду. Посилання прокурора на те, що місце проживання ОСОБА_3 перебуває за межами юрисдикції прокуратури і суду у даному кримінальному провадженні, не є перешкодою для обрання щодо особи запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім цього, слід враховувати, що ОСОБА_3 вже протягом тривалого часу віддано виконує свій конституційний обов`язок із захисту суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки. ОСОБА_3 є військовослужбовцем із високими моральними якостями, який завжди діє у відповідності із законодавчими актами, а також є професіоналом у своїй сфері, який робить все можливе для того, щоб з однієї сторони зберегти життя та боєздатність особового складу, а з іншої ефективно досягти поставленої цілі при виконанні бойового завдання.

Твердження прокурора про те, що, до обвинуваченого ОСОБА_3 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не відповідає практиці ЄСПЛ з цього приводу. Вказує, що основним джерелом доходу ОСОБА_3 є його заробітна плата. При цьому, із своєї заробітної плати ОСОБА_3 забезпечує себе всім необхідним для прожиття. Пасивного доходу, зокрема від здачі нерухомості в оренду, немає, адже ОСОБА_3 не має у приватній власності нерухомого майна. Тому, у разі визначення розміру застави або обранні судом відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді застави, з огляду на необхідність харчуватися ОСОБА_3 , оплачувати комунальні послуги, вважає доцільним визначити такий розмір застави, що не є завідомо непосильним для нього та відповідає його доходу та майновому стану.

Щодо можливості застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зазначає наступне, що додаткових доводів в обгрунтування необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_3 прокурор не навів, що свідчить, з однієї сторони про недодержання прокурором принципу законності, який вимагає врахування практики ЄСПЛ, а з іншої про відсутність підстав для продовження застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інших підстав, окрім вже зазначених у попередніх клопотаннях на досудовому розслідуванні, зазначено не було. Крім того, згідно з поданим клопотанням, прокурор не заявляє про з`явлення будь-яких нових ризиків зі сторони ОСОБА_3 для прокуратури та суду. Жодних конкретних, підтверджених відповідними доказами обставин, які б в сукупності свідчили про неможливість застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, саме у вигляді домашнього арешту, прокурором у поданому клопотанні наведено не було.

Отже, враховуючи дані, що характеризують особу ОСОБА_3 , зокрема його здобутки та дієву участь у боротьбі українського народу за свою незалежність та територіальну цілісність, беручи до уваги відсутність з моменту початку досудового розслідування і до цього часу будь-яких ризиків для прокуратури та суду, а також враховуючи відсутність нових ризиків щодо ОСОБА_3 , заявлене прокурором клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 не підлягає задоволенню. З огляду на викладене просив суд застосувати щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту у нічний час доби, визначивши місце перебування під домашнім арештом за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав свого захисника, заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених в судовому засіданні обставин, відповідних ним доказів та норм чинного законодавства.

На сьогодні до суду направлений обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що саме за критерієм оцінки «з точки зору стороннього об`єктивного спостерігача» на даний час є можливість вважати, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Надаючи оцінку доводами сторони захисту суд зазначає, що висловлені вищенаведені сумніви та заперечення щодо представлених стороною обвинувачення доказів безсумнівно підлягають ретельній перевірці під час проведення судового розгляду, разом з тим на стадії розгляду клопотань перед стадією з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд повинен їх розглянути лише в рамках прийняття рішення про наявність обґрунтованості підозри, яка повинна бути розцінена лише з точки зору стороннього об`єктивного спостерігача.

Відповідно до ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2022 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 20 жовтня 2022 року по 18 грудня 2022 року включно.

Ухвалою суду від 17 грудня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою був продовжений на строк 60 (шістдесят днів), - по 14 лютого 2023 року.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження існування заявлених передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, чи наявність нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Як видно із наданих сторонами документів, ОСОБА_3 , не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання, за службовою характеристикою ОСОБА_3 зарекомендував себе з негативної сторони, за характеристикою із навчального закладу зарекомендував себе позитивно.

Суд приймає до уваги доводи сторони обвинувачення стосовно того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та виконання процесуальних обов`язків, оскільки на даний час даних про те, що обвинувачений проживає разом із сім`єю взагалі суду не надано. У зв`язку з цим, наявність соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором щодо ухилення від суду, в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин ризик ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від суду та його втечі продовжує існувати з високим ступенем ймовірності.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено також наявність ризику незаконного впливання на свідків, які в судовому засіданні не допитані.

Щодо існування ризику вчинення інших правопорушень, суд зазначає, що із представлених в судовому засіданні відомостей не вбачається наявність непогашених судимостей у обвинуваченого, а також наявних щодо нього обґрунтованих підозр. Разом з тим, зважаючи на специфіку пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, можливо дійти висновку, що ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень існує з високим рівнем ймовірності.

Суд при цьому відхиляє доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки, враховуючи тяжкість обвинувачення, можливість спілкування обвинуваченого із свідками, застосування домашнього арешту у нічній час доби не зможуть запобігти ризикам ухилення від суду та впливу на свідків.

Суд враховує, що запобіжний захід у виді взяття під варту є винятковим, однак, без застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, на сьогодні продовжує існувати достатньо високий рівень ймовірності ризиків ухилення обвинуваченого від явки до суду, впливу на свідків, а також неможливості досягнення мети щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даному випадку не зможе запобігти доведеним ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи існування доведених прокурором ризиків, з метою проведення повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини в справі а також забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Суд вважає, що в даному випадку потреби судового розгляду виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи ОСОБА_3 про який йдеться в клопотанні прокурора.

З огляду на викладене, з метою проведення повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини в справі а також забезпечення виконання процесуальних рішень, з метою запобігання доведеним ризикам визначеним ст. 177 КПК України, суд приходить до переконання, що існують всі підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки, на думку суду, в даному конкретному випадку утримання його під вартою вимагають інтереси суспільства, а тому, з метою запобігання вищезазначеним ризикам, є доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів. Більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, на думку суду, не зможе запобігти доведеним ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом з цим, ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_3 є військовослужбовцем Збройних Сил України, у військовому званні «солдат», і підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за ознакою непокори, що вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 військовослужбовцям Збройних Сил України, що які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується розмір додаткової винагороди до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Враховуючи встановлені судом ризики передбачені п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу ОСОБА_3 , його майновий стан, в тому числі отримання ним постійного, систематичного доходу під час проходження служби в Збройних Силах України, а також того, що поведінка підозрюваного спрямована на завдання шкоди авторитету правоохоронних органів та ЗСУ в цілому, з огляду на військову загрозу державі Україна з боку російської федерації, та те, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства - застава у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 520000 грн., буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з урахуванням особи ОСОБА_3 застава у зазначених межах здатна забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

У разі внесення застави, обвинувачений зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до суду, або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька покладених на нього обов`язків.

В разі невиконання обов`язків застава звертається в доход держави.

Суд зазначає, що доводи сторони захисту щодо заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 132, 177, 183 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Островське Первомайського р-ну АР Крим, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 (шістдесят) днів з 13 лютого 2023 року по 13 квітня 2023 року включно.

Обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти після внесення застави у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 520000 (п`ятсот двадцять тисяч) грн. 00 коп. на депозитний рахунок: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Донецькій області, код отримувача(код ЄДРПОУ): 26288796, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, рахунок отримувача: UA0011792.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Покласти на ОСОБА_3 в разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду, не відлучатися з місця проходження військової служби або з місця проживання (перебування), без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

У разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього вищевказаних обов`язків, до нього буде застосований інший запобіжний захід, а застава звернута в дохід держави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, за місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Ухвалу складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст ухвали проголошений 13 лютого 2023 року, о 16 год. 40 хв..

Головуючий суддя: ОСОБА_1