Провадження №1-кп/761/3106/2022
В И Р О К

іменем України

30 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 від 22.06.2022, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мена Чернігівської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одружений, проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасник бойових дій, раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3,

прокурора - ОСОБА_4,

захисника - ОСОБА_5,

обвинуваченого - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з 14.04.2022 на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 1 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення 20 окремого батальйону спеціального призначення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України, за наступних обставин.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Положення ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 341/2022 від 22.05.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, а Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Однак, напередодні 12.06.2022 у сержанта ОСОБА_1 виник злочинний умисел на ухилення від проходження військової служби (дезертирство).

Так, сержант ОСОБА_1 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з метою назавжди ухилитися від проходження військової служби, 12.06.2022 року без поважних причин та без дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби до моменту його затримання 19.09.2022.

Таким чином, ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану і таким чином вчинив дезертирство - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_1 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного так, як зазначено в обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_1 пояснив, що він добровільно прибув до військкомату в перший день після деокупації його населеного пункту та був призваний по мобілізації. Пояснив, що 12.06.2022 року він вийшов за межі військової частини і не повернувся. При цьому він не мав наміру більше повертатись на службу. 19.09.2022 року його затримали слідчі ДБР. З моменту залишення служби до затримання він проводив час на власний розсуд. Просив суд врахувати, що з березня 2015 року по квітень 2016 року він проходив службу в АТО, має нагороди, зокрема і державну - президентську відзнаку, а сам він має проблеми із здоров`ям.

Обвинувачений ОСОБА_1 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст.408 КК України, винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.408 КК України.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_1 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують його особу, те, що він, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у Збройних силах України, є учасником бойових дій, брав участь в АТО, має державну нагороду, подяки та грамоти, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_1 вчинив особливо тяжкий злочин.

ККС ВС у своєму рішенні від 29.03.2018 у справі 750/2962/16-к від зазначив, що згідно з положеннями ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

В цьому ж рішенні ВС роз`яснив, що за змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_1 судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_1 суд відносить щире каяття, а також, враховуючи, що вчинений ОСОБА_1 злочин пов`язаний з проходженням військової служби, оцінюючи усі обставини справи в їх сукупності на підставі тих відомостей, що надані суду обома сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 2 ст. 69 КК України в даному конкретному провадженні, підлягає визнанню як пом`якшуюча обставина також і поведінка, що характеризує ОСОБА_1 як військовослужбовця в цілому. Так судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово нагороджений за свою службу нагородами різних рівнів, серед яких зокрема і відомча відзнака Міністерства оборони України та державна нагорода - відзнака Президента України «За участь в антитерористичній операції», інші грамоти та подяки. Крім того ОСОБА_1 самостійно виявив бажання захищати Україну під час повномасштабної агресії з боку російської федерації.

Таким чином суд приходить до висновку, що вищевказані пом`якшуючі обставини у своїй сукупності знаходяться в нерозривному зв`язку з поведінкою особи до, під час та після вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину, і вважає за можливе, при призначенні покарання ОСОБА_1 застосувати положення ст. 69 КК України.

З урахуванням наведеного, керуючись положеннями ч.1 ст. 69 КК України, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 408 КК України.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові N 15 від 28.12.96 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проходить службу у Збройних силах України, має державну нагороду, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість замінити призначене ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк на підставі ч.1 ст. 62 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою, слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання покарання, призначеного цим вироком.

Цивільний позов у справі не заявлений, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік триманням у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з дати ухвалення вироку у цьому кримінальному провадженні, зарахувавши у строк відбування покарання ОСОБА_1 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 19.09.2022 по 30.11.2022 із розрахунку день за день.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу - залишити без змін.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_2