Справа № 297/1614/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді контрольне провадження 11-кп/4806/531/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 60 днів, тобто до 18 год 30 хв 24.11.2022 з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжин, Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
У разі внесення застави на ОСОБА_8 покладено обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу.
З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000123, внесене 24.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.
Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Усвідомлення тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у випадку визнання його винним, може спонукати останнього до вчинення дій, спрямованих на перешкоджання повному і об`єктивному судовому провадженню, що вказує на наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

-2-

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не втратили своєї актуальності на даний час, оскільки судовий розгляд триває, свідки та обвинувачені не допитані, що дає підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним ризикам.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції зазначив, що прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 , передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, кримінального правопорушення, яке є тяжким, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, що підозра ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд також дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним ризикам. ОСОБА_5 може переховуватися від суду, усвідомлюючи те, що йому загрожує реальна міра покарання, та враховуючи реальні можливості покинути територію України з цією метою поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України. Також наявний ризик того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб в даному кримінальному провадженні, шляхом погрози чи тиску, з метою зміни їх показів чи відмови від надання таких. При цьому, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, перебуваючи на волі, може, використовуючи свої зв`язки, координувати дії інших осіб засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, суд взяв до уваги те, що обвинувачений проживає у м. Ужгороді, а місце його проживання зареєстровано у м. Києві, тобто не має постійного місця проживання на території м. Берегова, Закарпатської області. Обвинувачений ОСОБА_5 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали триманню його під вартою, не страждає. В ухвалі також вказується на те, що, відповідно до ухвал слідчого судді від 28.03.2022, 19.05.2022, 24.06.2022 та 02.08.2022 щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, що встановлені цими судовими рішеннями ризики не зменшились, не відпали і продовжують існувати. Також, суд погодився з визначеним розміром застави для обвинуваченого.
В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просить ухвали суду від 26.09.2022 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід - у виді домашнього арешту строком на 60 днів, заборонивши ОСОБА_5 залишати житло за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 21 год по 07 год щодня із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на обвинуваченого процесуальних обов`язків.В обґрунтування апеляційної скарги сторона захисту вказує на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки винесена

-3-

з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При продовженні строку дії найсуворішого запобіжного заходу, суд виходив виключно з тяжкості кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , що є недостатнім для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Суд належним чином не перевірив, чи заявлені прокурором ризики, передбачені пп. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати на момент винесення рішення. Окрім того, судом не взято до уваги, що його підзахисний перебуває під вартою більше шести місяців,наявність у нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, які дають можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, який в повній мірі зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Досудове розслідування закінчено, свідки та потерпілий допитані, експертизи проведені. ОСОБА_5 характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений більше 14 років, має двох неповнолітніх дітей та власне житло у місті Києві. Під час досудового розслідування ОСОБА_5 розкаявся та сприяв розкриттю злочину, однак відносно нього несправедливо обрано найсуворіший за видом запобіжний захід тримання під вартою. Обвинувачений вимушено втік з м. Києва, свою родину відправив до країн ЄС, сплатити заставу у визначеному розмірі не може. Перебуваючи під домашнім арештом, обвинувачений зможе працевлаштуватись та при можливості відшкодувати потерпілому завдану шкоду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 , не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

-4-

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_5 під вартою. Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, натомість захисником не доведено, що вказані ризики відпали, зменшилися і є неактуальними.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, судом об`єктивно враховано всі обставини та ризики передбачені ст. 177 КПК України, для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

-5-

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного заходу тримання ОСОБА_5 під вартою.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від 3 до 8 років); дані про особу обвинуваченого, раніше не судимий, непрацюючий, немає постійного місця проживання на території м. Берегова, Закарпатської області; відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які на даний час не відпали та не зменшилися.
Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , із урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені жодними належними доказами, тому їх слід вважати припущенням, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними мотивами.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений більше 14 років, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та власне житло у місті Київ, під час досудового розслідування розкаявся та сприяв розкриттю злочину, - апеляційний суд із врахуванням наведеного відхиляє як такі, що не спростовують наявність ризиків і не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
З цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність ризиків, запобігання яким є можливим лише за допомогою запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги
-6-

про те, що ОСОБА_5 перебуває під вартою більше шести місяців, досудове розслідування закінчено, свідки та потерпілий допитані, експертизи проведені, він вимушено втік з Києва, свою родину відправив до країн ЄС.
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.
Крім того, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, його специфіку та фактичні обставини кримінального провадження, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про його особу, майновий і сімейний стан, та визначив розмір застави у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі і шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вказані доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, не свідчать про те, що такі перестали існувати, і в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.
Колегія суддів вважає, що запобіжній захід у виді домашнього арешту про який зазначає в апеляційній скарзі сторона захисту, враховуючи особу винного, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не зможе забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

-7-

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей запобіжний захід, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, колегія суддів уважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 із визначенням розміру застави є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: