14.02.2023
справа № 642/574/23
провадження № 1-кп/642/94/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року колегія суддів Ленінського районного суду м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000605 від 19.08.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,-

встановила:

До Ленінського районного суду м. Харкова в порядку ст.ст. 283, 615 ч.9 КПК України з Харківської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, який, згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.02.2023р. отримано головуючим суддею.

Ухвалою колегії суддів від 08.02.2023р. вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити справу до судового розгляду та заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, посилаючись на те, що враховуючи тяжкість покарання за ч.2 ст. 111 КК України, наявні ризики, передбачені п.п. 1-5, ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник вважали можливим призначити судовий розгляд, прохали обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Щодо продовження строку запобіжного заходу та можливості призначення справи до судового розгляду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, а тому ризики, які було встановлені ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - не зникли.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими і вони виключають, на даний час, можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, обраний щодо нього запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Таким чином, подане прокурором клопотання мотивоване та підлягає задоволенню.

Щодо можливості призначення справи до судового розгляду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-1 від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який наразі продовжено до 19.02.2023 року.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, порушено правила підсудності.

Згідно ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону №2112-IXвід 03.03.2022) у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Водночас, положеннями ч. 1ст. 32 КПК передбачено, зокрема, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилось слідчими другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві який розташований в межах територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Харкова, і після його завершення обвинувальний акт у кримінальному провадженні відповідно до положень ч.9 ст. 615 КПК був скерований та надійшов на розгляд саме до Ленінського районного суду м. Харкова. Судовий розгляд у провадженні не розпочато.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у державній зраді, тобто в діянні, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, який було вчинено за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, що територіально не відноситься до Холодногірського району м. Харкова.

Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року, територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з 18 березня 2022 року визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

На думку колегії суддів, даний обвинувальний акт повинен був бути скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, оскільки обвинувальний акт у цьому провадженні надійшов до Ленінського районного суду м. Харкова 24.01.23р., тобто після розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей) № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року. Підстав вважати що Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області не може з об`єктивних причин здійснювати правосуддя, як вимагають положення ч.9 ст. 615 КПК України, наразі не вбачається.

За правилами ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Вимогами ч.3 ст. 34 КПК України визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України до Харківського апеляційного суду для подальшого направлення подання про ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження з Ленінського районного суду м. Харкова до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного суду (ухвала Верховного суду від 19.01.2023р. у справі № 642/1661/22 (провадження №51-279 впс 23).

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 34, 314, 331, 412,615 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 14.04.2023р. включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001284 від 26.12.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України направити до Харківського апеляційного суду для ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження за підсудністю з Ленінського районного суду м. Харкова до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження строку запобіжного заходу безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3