ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/194/23 Справа № 205/1172/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дніпро

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003302 від 17.12.2018 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Дніпропетровська, офіційно не працевлаштованої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвали ти новий вирок, яким обвинуваченій ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 321 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, та призначити покарання у виді 3 років 1 місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., вказані покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та незастосування закону, який підлягав застосуванню, а саме ст. 71 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_8 була раніше засуджена вироком Амур Нижньодніпровського районного суду від 31.05.2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. У даному кримінальному провадженні обвинувачена вчинила злочин 05.09.2018 року, тобто після ухвалення щодо неї попереднього вироку, проте суд першої інстанції не призначив ОСОБА_8 покарання за правилами ст. 71 КК України, що призвело до незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_8 від 31.05.2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України вирішено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1430,00 грн. (одну тисячу чотириста тридцять гривень) витрат на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 1/8.6/3458 від 10.10.2018 року; 4576,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень) витрат на проведення судової експертизи сильнодіючих та отруйних лікарських засобів № 1/8.15/3496 від 18.10.2018 року; 1144,00 грн. (одну тисячу сто сорок чотири гривні) витрат на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 1/8.6/3461 від 05.10.2018 року; 2574,00 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири гривні) витрат на проведення судової експертизи сильнодіючих та отруйних лікарських засобів № 1/8.15/3459 від 04.10.2018 року.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України.

ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання сильнодіючих лікарських засобів з метою подальшого збуту у невстановлений час та місці придбала лікарські засоби «Соннат», «Циклодол» та «Димедрол», які в подальшому незаконно зберігала у себе за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту. 05.09.2018 року, в період часу з 09 годин 21 хвилини до 11 години 14 хвилин, старшим слідчим СВ Новокодацького ВП ГУНП в Дніпропетровській області спільно з працівниками УПН ГУНП в Дніпропетровській області проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено вищезазначені лікарські засоби.

Вказані дії обвинуваченої судом кваліфіковано в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 321 КК України за ознаками незаконного зберігання з метою збуту сильнодіючих лікарських засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який підтримав апеляційну скаргу; обвинувачену та її захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, прийшла до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 321КК України, доведеність її вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор фактично не оспорює законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченій покарання за вказаний злочин, оскільки обгрунтування апеляційних вимог зводиться до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків.

Доводи прокурора у цій частині колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження у межах апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 не дотримався, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КК України не призначив остаточне покарання шляхом приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутого покарання за попереднім вироком.

Як було встановлено під час апеляційного перегляду, інкриміноване за оскаржуваним вироком кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинила 05.09.2018 року, тобто після ухвалення вироку Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

За таких обставин суду першої інстанції належало призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків та відповідно до вимог ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року, оскільки за правилами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Натомість суд, призначаючи покарання за даним вироком, помилково зазначив про самостійне виконання покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року, що не може вважатися належним виконанням вимог ст. 71 КК України та у розумінні ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а допущене судом першої інстанції порушення підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду шляхом скасування оскражуваного вироку в частині призначення покарання та ухвалення у цій частині нового вироку відповідно до апеляційних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 321 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покаранням за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, вказані покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4