САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1740/22
Провадження № 1-кп/726/123/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 22.08.2022, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час інкримінованого кримінального правопорушення обіймав посаду номера обслуги гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
03.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший сержант ОСОБА_4 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У той же день, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 № 47 старший сержант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 зарахований до списків вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації старший сержант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу під час мобілізації та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Так, номер обслуги гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старший сержант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин, 04.08.2022 року близько 12.00 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 22.08.2022 року.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив суворо не карати. Підтвердив, що дійсно 04.08.2022 року самовільно залишив територію військової частини та перебував за місцем проживання до 22.08.2022 року.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його, як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому цілком зрозумілі.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду добровільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_4 .

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд враховує визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі.

Також враховуючи, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав свою вину у вчиненому, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст. 473, 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1