Справа № 404/8271/19
Номер провадження 1-кп/404/452/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) з використанням платформи «Easycon» кримінальне провадження №0005692 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

До Кіровського районного суду м.Кіровограда надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005692 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності згідно зі ст.49 КК України, посилаючись на те, що даний час сплинули строки давності, визначені ст.49 КК України, а тому на підставі викладеного він просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, яке повністю підтримав обвинувачений.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 вчинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6 (на той час ОСОБА_9 відповідно до копії свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_1 від 26.02.2019 року), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, та умисне легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, за таких обставин.

Банар- ОСОБА_10 , обіймаючи з 25.09.2017 року посаду інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції (нагрудний знак 0012516), будучи старшим лейтенантом поліції та відповідно до п.1 Примітки до ст.364, ч.3 ст.18 КК України, п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст.ст.1-2 Закону України «Про державну службу», ст.ст.1-2, 15, 17-18, п.п.1, 3, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, Посадових інструкцій поліцейського патрульної поліції та інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Кіровоградській області ДПП, затверджених наказами Департаментом патрульної поліції від 05.01.2016 року №4/1 та від 13.12.2017 року №6086, а також Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України працівником центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто працівником правоохоронного органу та службовою особою, обіймаючи постійно з 22.02.2016 року посаду, пов`язану з виконанням владних та організаційно-розпорядчих функцій, зобов`язаний поважати та охороняти права і свободи людини, з гідністю нести високе звання поліцейського, умисно використав свої службові повноваження працівника поліції та придбаний досвід всупереч службовим обов`язкам та нехтуючи Присягою на вірність Українському народові, прийняту ним 28.04.2016 року, у власних інтересах з метою ухилення відповідальності та маскування своїх протиправних дій, 28.06.2018 року приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 , знаходячись вдома у приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_1 у ході сварки з потерпілою ОСОБА_6 (на той час ОСОБА_9 відповідно до копії свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_1 від 26.02.2019 року) на ґрунті раптово виниклих у нього неприязних відносин з ОСОБА_6 з приводу виявлення нею факту подружньої зради, вирішив спричинити потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження з помсти за викриття її у подружній зраді.

Реалізуючи вказаний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілій і бажаючи їх настання, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 нижньою частиною долоні правої руки удар по нижній губі, від якого остання втратила рівновагу та впала назад спиною, вдарившись лівою задньою частиною голови об нижній край ребра ліжка, і у момент, коли потерпіла намагалась підвестись і стояла на колінах, ОСОБА_3 наніс їй ззаду удар у район потилиці, від якого остання вдарилась чолом об підлогу. Після цього, коли потерпіла ОСОБА_6 знаходилась на підлозі, лежачи спиною до низу, ОСОБА_3 сів зверху і почав скручувати їй руки та ноги, в цей же час впираючись ліктем правої руки на горло і грудну клітину потерпілої. Потім, коли потерпіла ОСОБА_6 намагалася вибігти на балкон з метою покликати когось на допомогу, ОСОБА_3 з метою перешкоджання цьому, наніс удар ліктем правої руки в область живота потерпілої. У подальшому ОСОБА_3 з метою маскування своїх протиправних дій і ухилення від відповідальності, порізав собі руку ножем та викликав працівників поліції, при цьому зловживаючи своїми владними повноваженнями, викликав екіпаж «ЛІАНА-0015» патрульної поліції саме з числа своїх напарників, з якими перебував у дружніх стосунках, повідомивши неправдиву інформацію, що на нього, як на працівника патрульної поліції, нібито скоєний напад з використанням ножа.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани на нижній губі, синців в ділянці грудної клітини, передпліччя зліва, на голові, які згідно з висновком експерта №572 від 18.09.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які утворились від не менш чотирьох травматичних впливів.

Вказаними діями ОСОБА_3 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Крім цього, згідно з висунутим обвинуваченням, 12.07.2018 року приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_3 , будучи працівником правоохоронного органу, знаходячись у приміщенні домоволодіння своєї напарниці ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , у ході сварки з раптово прибувшим чоловіком ОСОБА_11 ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих у нього неприязних відносин з останнім з приводу виявлення позаслужбових стосунків і факту подружньої зради, не бажаючи покидати квартиру, вирішив спричинити потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження за спробу вигнати його з квартири.

Реалізуючи вказаний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому і бажаючи їх настання, ОСОБА_3 схопив дерев`яну табуретку і наніс нею удар в ліву частину тіла в області голови та шиї потерпілого ОСОБА_7 , проте останній встиг заблокувати даний удар, прикрившись зігнутою рукою, тому удар прийшовся в область ліктя та передпліччя лівої руки потерпілого, а також в область шиї з лівої сторони. Від даного удару ОСОБА_7 частково втратив рівновагу та відступив назад. Унаслідок удару вищезазначена дерев`яна табуретка зламалась та розлетілася на декілька частин, одну з яких, а саме її ніжку, ОСОБА_3 схопив і наніс нею удар потерпілому ОСОБА_7 в область голови, а саме у зону чола і обличчя справа-наліво навскоси, від чого останній втратив рівновагу та посунувся назад. У подальшому ОСОБА_7 вдалось викликати по телефону поліцію.

Унаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин в ділянці лоба справа, гематом верхньої повіки справа та зліва, які утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), і могли утворитися 12.07.2018 року приблизно о 00 год. 30 хв., які згідно з висновком експерта №605 від 05.10.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Вказаними діями ОСОБА_3 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, не визнав, заявив, що йому зрозумілі роз`яснені судом наслідки звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України, його позиція добровільна та він наполягає на цьому, він не бажає скористатися правом на судове провадження в загальному порядку, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, просить задовольнити клопотання.

Таким чином, зважаючи на думку обвинуваченого та роз`яснені йому наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, заслухавши захисника, який підтримав заявлене клопотання, прокурора, потерпілу та її представника, які не заперечили проти задоволення внесеного клопотання, дослідивши надані на підтвердження клопотання докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вимогами п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу у розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до 200 годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 150 до 240 годин або виправні роботи на строк до 1 року, або арешт на строк до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до 2 років.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (у редакції станом на 28.06.2018 року та 12.07.2018 року) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст.12 КК України (у редакції, чинній на день розгляду клопотання) визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.49 КК України (у редакції станом на 28.06.2018 року та 12.07.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.49 КК України (у редакції, чинній на день розгляду клопотання) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду (ч.2 ст.49 КК України).

Крім того, згідно з правою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №455/229/17, дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч.8 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення на підставі ст.49 КК України кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання вказаною особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення (відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 21.12.2021 року у справі №759/8429/18).

Судом встановлено, що:

- клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності відповідає вимогам ч.4 ст.286 КПК України, клопотання повністю підтримується обвинуваченим, його позиція добровільна та в такий спосіб він реалізує свої процесуальні права;

- згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, які є кримінальними проступками, його дії кваліфіковано вірно, усі учасники судового провадження погодилися із встановленням вказаних обставин судом, як однієї із передумов звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав;

- обвинувачений ОСОБА_3 згідно з висунутим обвинуваченням вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, 28.06.2018 року, а тому строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, закінчився 28.06.2020 року;

- обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, 12.07.2018 року, а тому строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, закінчився із урахуванням того, що відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупинявся і відновлювався згідно з ухвалами суду у періоди: з 10.11.2020 року (т.6 а.п.129-130) по 10.03.2021 року (т.6 а.п.158), з 19.05.2021 року (т.7 а.п.38-39) по 27.09.2021 року (т.7 а.п.68), з 26.10.2021 року (т.7 а.п.139-140) по 21.12.2021 року (т.7 а.п.156), з 16.02.2022 року (т.7 а.п.199-200) по 04.11.2022 року (т.8 а.п.2). Востаннє сторона обвинувачення надала суду документи згідно з якими підстави до розшуку обвинуваченого відсутні (т.7 а.п. 209, 211-220, 221-224).

При цьому сторона обвинувачення самостійно припинила розшук обвинуваченого, стверджуючи про відсутність підстав для цього.

Таким чином, зважаючи на всі встановлені обставини, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а ОСОБА_3 звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.44, п.1, п.2 ч.1 ст.49 КК України.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з останнього 8000 грн. на відшкодування витрат на професійну правову допомогу та 56676 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Оскільки у даному випадку суд закриває провадження у справі ухвалою та не ухвалює рішення, визначені ч.1 ст.129 КПК України, зважаючи на встановлені обставини провадження, суд вважає, що цивільний позов потерпілої до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, підлягає залишенню без розгляду, та враховує положення ч.1 ст.124 КПК України, згідно з якими не стягує витрати на користь потерпілої.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч.4 ст.286, ч.3 ст.288, ст.ст.369-372, 376, 392 КПК України, на підставі ст.ст.44, 49 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Банар- ОСОБА_10 звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Банар- ОСОБА_10 звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0005692 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1