печерський районний суд міста києва
Примірник № ___
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу (розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей і документів,-

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу (розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів.

До початку розгляду клопотання, стороною кримінального провадження, якою подано вказане клопотання, до початку судового засідання подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, також, слідчим у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить слідчого суддю задовольнити вказане клопотання.

На підставі ч. 2 ст. 163 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходиться інформація.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000495 від 21.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 1111, ч. 1 ст. 438 КК України.

Як встановлено під час досудового розслідування, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією ІНФОРМАЦІЯ_2 № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та

7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є РФ, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна ІНФОРМАЦІЯ_3 проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та РФ, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ІНФОРМАЦІЯ_2 і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, РФ зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України, та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і « ІНФОРМАЦІЯ_5 » незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума РФ звернулася до Президента РФ з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента РФ з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президентом РФ скликано позачергове засідання Ради безпеки РФ.

Предметом публічного обговорення на вказаному засіданні являлось питання щодо доцільності визнання РФ незалежності так званих Донецької та Луганської народних республік.

21 лютого 2022 року в м. Москва член Ради Безпеки РФ - ОСОБА_4 , будучи заступником Голови Ради безпеки РФ, тобто представником влади, перебуваючи у м. Москва в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 , під час засідання Ради безпеки РФ, де були присутні журналісти, які здійснювали відеозапис засідання, який у подальшому транслювався телевізійними каналами та був поширений в Інтернеті, за попередньою змовою групою осіб з іншими членами Ради безпеки РФ, зокрема з ОСОБА_5 (директор ІНФОРМАЦІЯ_8 ), ОСОБА_6 (Міністр внутрішніх справ РФ), ОСОБА_7 (директор ІНФОРМАЦІЯ_9 ), ОСОБА_8 (заступник керівника Адміністрації Президента РФ) та ОСОБА_9 (директор ІНФОРМАЦІЯ_10 ІНФОРМАЦІЯ_11 ), ОСОБА_10 (Міністр оборони РФ), ОСОБА_11 (Голова ІНФОРМАЦІЯ_12 ), ОСОБА_12 (Голова Уряду РФ), ОСОБА_13 (Міністр закордонних справ РФ), ОСОБА_14 (Голова Ради Федерації Федерального зібрання РФ), ОСОБА_15 (секретар Ради безпеки РФ), розуміючи протиправність своїх дій, з мотивів явної неповаги до держави Україна та її народу, з метою порушення територіальної цілісності України, публічно, тобто звертаючись до невизначеного, але значного кола осіб, висловив позицію щодо необхідності визнання Російською Федерацією незалежності так званих Донецької народної республіки та Луганської народної республіки, тобто вчинення умисних дій, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічно, у присутності інших осіб та за прямої трансляції засобами масової інформації та у мережі Інтернет, закликав президента РФ ОСОБА_16 визнати тимчасово окуповану РФ частину території Донецької та Луганської областей як суверенні та незалежні держави, відповідно «Луганська народна республіка» та «Донецька народна республіка».

Інші службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Цього ж дня Президент РФ підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року Президент РФ підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день Президент РФ, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання ІНФОРМАЦІЯ_13 , яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента РФ з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент РФ оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах і складах ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 7 квітня 2022 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

За результати проведення досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 розпочалася активна фаза збройної агресії РФ на території України. Військовослужбовці збройних сил РФ, інших силових відомств та структур РФ, посягаючи на територіальну цілісність і недоторканість України, окупували частину Херсонської області, де встановили окупаційну владу. Окупаційна влада Херсонської області складалася із представників РФ та громадян України.

Також було встановлено, що представники РФ разом із окупаційною владою Херсонської області, під час тимчасової окупації частини території України, на окупованій частині Херсонської області вчиняли ряд злочинів пов`язаних із розграбуванням підприємтсв та організацій, що зареєстровані за уркаїнським законодавством, зокрема ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_14 ».

Відповідно Додатку до IV Конвенції «Про закони і звичаї війни на суходолі» від 18.10.1907 зазначено, що сімейна гідність і права, життя фізичних осіб і приватна власність, а також релігійні переконання і обряди повинні поважатися. Приватна власність не підлягає конфіскації.

Згідно зі ст. 33 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Зазначене кримінальне провадження є резонансним та особливо складним, результати розслідування якого мають виняткове значення для суспільства.

Так, до Головного слідчого управління Національної поліції України надійшов рапорт Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Націоанльної поліції України із інформацією про те, що до розграбування українських підприємств та організацій, зокрема ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_14 », причетні наступні громадяни України та представники РФ, а саме:

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , використовував номер мобільного телефону оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_16 » НОМЕР_1 ;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , використовував номер мобільного телефону оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_2 , на даний час використовує номер російського мобільного оператора НОМЕР_3 ;

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , використовував номери мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_16 » НОМЕР_6 , на даний час використовує номер російського мобільного оператора НОМЕР_7 ;

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , використовував номери мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_8 та ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_16 » НОМЕР_9 ;

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , використовував номери мобільних операторів ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_10 та НОМЕР_11 ;

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , використовував номер мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_12 ;

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , використовував номери мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_16 » НОМЕР_13 , на даний час використовує номери російських мобільних операторів: НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 та НОМЕР_17 ;

ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , використовував номер мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_18 , на даний час використовує номер російського мобільного оператора НОМЕР_19 ;

ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , користується номерами російських мобільних операторів: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 та НОМЕР_23 ;

ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , використовував номер мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_24 ;

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , використовував номери мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » НОМЕР_25 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_28 » НОМЕР_26 ;

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , користується номером російського мобільного оператору НОМЕР_27 ;

ОСОБА_29 , користується номером російського мобільного оператору НОМЕР_28 .

З метою перевірки причетності до скоєння злочинів вищезазначених осіб, необхідно отримати інформацію про вхідні та вихідні з`єднання вище вказаних сім-карток.

Встановлення вказаної інформації можливе лише шляхом опрацювання інформації про зв`язок, телекомунікаційні послуги, їх тривалість, зміст, маршрути передавання тощо, кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг з вище вказаних абонентських номерів, у період часу з 01.01.2022 по дату винесення ухвали.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним із яких є тимчасовий доступ до речей і документів.

Відповідно до вимог ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

За ч. 2 ст. 562 КПК України у разі якщо при зверненні за допомогою в іноземній державі необхідно виконати процесуальну дію, для проведення якої в Україні потрібен дозвіл прокурора або суду, така процесуальна дія потребує надання відповідного дозволу прокурором або судом у порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі, якщо це передбачено міжнародним договором або є обов`язковою умовою надання такого виду допомоги за законодавством запитуваної сторони. При цьому строк дії такого дозволу не обмежується, а належно засвідчена копія дозволу долучається до матеріалів запиту.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 108, 160, 162, 163, 164, 166, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Надати старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 , та/або іншим членам слідчої групи, а саме: старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітану поліції ОСОБА_30 ; старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітану поліції ОСОБА_31 ; старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України старшому лейтенанту поліції ОСОБА_32 ; старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України старшому лейтенанту поліції ОСОБА_33 ; старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України майору поліції ОСОБА_34 яким доручено здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000495, право тимчасового доступу з можливістю вилучення копій, інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, у період часу з 01.01.2022 по дату винесення ухвали, з абонентських номерів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , що перебувають у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » виготовити на паперовому та/або електронному носії документ за вказаними вище номерами та періодом часу з наступними відомостями:

Адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок кінцевого обладнання з вказаними вище абонентськими номерами (абонент А).

Ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання абонента А: унікальний ідентифікатор сім-картки (ІМSI), міжнародний ідентифікатор кінцевого обладнання (далі ІМЕІ) тощо.

Типи з`єднання абонента А: вхідні та вихідні дзвінки, SMS (короткі текстові повідомлення), MMS (мультимедійні повідомлення), GPRS (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), переадресація тощо.

Дата, час та тривалість з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) абонента А.

Ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання споживачів телекомунікаційних послуг, з яким відбувався сеанс зв`язку абонента А (абонент Б).

За наявності контрактної угоди (або відповідної реєстрації) з абонентом А надати відомості про його особу.

Встановити строк дії ухвали про дозвіл на проведення тимчасового доступу до речей і документів у 2 (два) місяці з моменту винесення ухвали

У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Ухвала виготовлена в 2-х примірниках:

Примірник № 2 знаходиться в слідчого

Слідчий суддя: ОСОБА_1