Номер провадження: 11-кп/813/826/23
Справа № 521/3553/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одесивід 26.12.2022 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Одеси, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавленні волі на строк 5(п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з моменту затримання, тобто з 25 жовтня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавленні волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту затримання, тобто з 25 жовтня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Вироком вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнані винуватими за вчинення злочинів, вчинених за наступних обставин.

22.09.2020 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в ранковий час на території скверу «імені С.Ю. Вітте» в м. Одесі, побачили ОСОБА_10 .

В цей час, у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна, яке належить ОСОБА_10 .

Так, реалізуючи свій спільний злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_10 та заздалегідь домовившись про його спільне заволодіння, 22.09.2020 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_10 , який знаходився на території скверу «імені С.Ю. Вітте», а саме навпроти будинку № 117 по вулиці Старопортофранківська в місті Одесі.

Далі, перебуваючи біля ОСОБА_10 , з метою подолання опору останнього, ОСОБА_9 дістав з кишені одягненої на ньому одежі заздалегідь приготовлений сльозогінний газовий балон за допомогою якого, умисно, бризнув в обличчя ОСОБА_10 сльозогінну речовину, спричинивши тим самим потерпілому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я. В цей час, ОСОБА_8 , з метою подолання опору потерпілого, умисно наніс декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 , спричинивши тим самим останньому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я.

Після чого, подолавши опір потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, умисно, спільно та з корисливих мотивів, заволоділи майном ОСОБА_10 , а саме: спортивним велосипедом торгової марки «Canandale», синьою-білого кольору, вартістю 3 500 гривень, на якому була встановлена сумка прямокутної форми, синього кольору, вартістю 350 гривень, в якій знаходився велосипедний насос, вартістю 150 гривень та тріскачка з набором головок, вартістю 350 гривень, а всього майна, яке належить ОСОБА_10 , на загальну суму 4 350 гривень.

Відкрито, спільно та умисно заволодівши майном ОСОБА_10 в розмірі 4 350 гривень, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілого розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім того, 01.10.2020 року ОСОБА_9 , перебуваючи в вечірній час на вулиці Преображенська в м. Одесі, побачив електроскутер.

В цей час, у ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме електроскутеру.

Так, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 01.10.2020 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 підійшов до електроскутеру, який знаходився біля будинку № 46 по вулиці Преображенська в місті Одесі.

Далі, продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, направленого на таємне викрадення чужого майна, 01.10.2020 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, повторно та з корисливих мотивів, таємно викрав електроскутер торгової марки «ES-08S», V 3.0, інвентаризаційний номер:KWS 0019, вартістю 13205 гривень, який належить ТОВ «Екстра Ваттс».

Таємно, повторно та умисно заволодівши майном ТОВ «Екстра Ваттс» в розмірі 13205 гривень, ОСОБА_9 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілої сторони розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Екстра Ваттс» матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім того, 05.10.2020 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в нічний час на території Соборна площа в місті Одесі, побачили ОСОБА_11 .

В цей час, у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме майна, яке належить ОСОБА_11 .

Так, реалізуючи свій спільний злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_11 та заздалегідь домовившись про його спільне заволодіння, 05.10.2020 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_11 , який знаходився на території Соборна площа в місті Одесі, а саме навпроти вулиці Льва Толстого в місті Одесі.

Далі, перебуваючи біля ОСОБА_11 , з метою подолання опору останнього, ОСОБА_9 дістав з кишені одягненої на ньому одежі заздалегідь приготовлений сльозогінний газовий балон за допомогою якого, умисно, бризнув в обличчя ОСОБА_11 сльозогінну речовину, спричинивши тим самим потерпілому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я. В цей час, ОСОБА_8 , з метою подолання опору потерпілого, умисно штовхнув руками ОСОБА_11 в результаті чого останній впав на землю, спричинивши тим самим потерпілому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я.

Після чого, подолавши опір потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, умисно, спільно та з корисливих мотивів, заволоділи майном ОСОБА_11 , а саме: шкіряним рюкзаком, сірого кольору, вартістю 900 гривень, в якому знаходився мобільний телефон торгової марки «SIGMA», моделі «X-treme», чорного кольору, вартістю 7500 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Lifecell» за абонентським номером: НОМЕР_1 , вартістю 50 гривень, паспорт громадянина України, виданий ОСОБА_11 , який вартості немає, картка платника податків, видана ОСОБА_11 , яка вартості немає, чоловіча куртка торгової марки «Extreme style», синього кольору, вартістю 5000 гривен, а також зарядний пристрій для мобільного телефону, вартістю 150 гривень, а всього майна, яке належить ОСОБА_11 , на загальну суму 13600 гривень.

Відкрито, спільно, повторно та умисно заволодівши майном ОСОБА_11 в розмірі 13600 гривень, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілого розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_11 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Також, 07.10.2020 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в денний час на вулиці Преображенська кут вулиці Дерибасівська в місті Одесі, побачили електроскутер.

В цей час, у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме електроскутеру.

Так, реалізуючи свій спільний злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 07.10.2020 року, в денний час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до електроскутеру, який знаходився на вулиці Преображенська кут вулиці Дерибасівська в місті Одесі.

Далі, продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, направленого на таємне викрадення чужого майна, 07.10.2020 року, в денний час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає та їх злочинні дії залишаться непомітними, умисно, спільно, повторно та з корисливих мотивів, таємно викрали електроскутер торгової марки «ES-08S», V3.0, інвентаризаційний номер: KWS0030, ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартістю 13205 гривень, який належить ТОВ «Екстра Ваттс».

Таємно, спільно, повторно та умисно заволодівши майном ТОВ «Екстра Ваттс» в розмірі 13205 гривень, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілої сторони розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ТОВ «Екстра Ваттс» матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім того, 10.10.2020 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , разом з неповнолітньою особою (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження - надалі Особа 1), знаходились в районі Приморського бульвару в м. Одесі, де маючи спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, підшукували особу чиїм майном можна було би заволодіти.

В цей же час та місці, прямуючи по Приморському бульварі, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Особа 1 помітили раніше невідомих їм ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які сиділи на Потьомкинських сходах та відпочивали. Далі, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Особа 1 підійшли до потерпілих та завели з останніми розмову, з метою розвідати ситуацію стосовно наявності цінних речей у потерпілих. В ході спілкування, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Особа 1 помітили у потерпілих наявність мобільних телефонів, а також предметів, які несуть матеріальну цінність, що і визначили предметом свого злочинного посягання. В зв`язку з чим, ОСОБА_8 , задля досягнення спільної злочинної мети, запропонував потерпілим разом відпочити, вжити спиртних напоїв, та задля зручності спуститися до Грецького парку в м. Одесі.

Реалізуючи свій спільний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Особа 1, в той же час, чітко розподілили ролі, відповідно до яких, ОСОБА_8 та особа 1 повинні подавити супротив потерпілого та заволодіти майном потерпілого ОСОБА_12 , в зв`язку з його фізичною перевагою, а ОСОБА_9 заволодіти майном потерпілої ОСОБА_13 .

Діючи відповідно до чітко розподілених ролей, ОСОБА_8 обійшов ззаду ОСОБА_12 , та використовуючи заздалегідь приготовлений засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії марки «Кобра», бризнув йому в очі, а стоячий поряд Особа 1 наніс потерпілому декілька ударів кулаком в область обличчя, спричинивши тим самим потерпілому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я. Від вказаних дій, потерпілий впав на землю. Далі, подолавши волю потерпілого до опору, ОСОБА_8 та Особа 1 продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, умисно, відкрито, повторно та з корисливих мотивів, заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном торгової марки «Samsung», моделі «Galaxy S9+», в корпусі ультрафіолет, Імеі1: НОМЕР_3 , Імеі2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» за абонентським номером: « НОМЕР_5 », вартістю 10500 гривень, з флеш-накопичувачем на 256 гб, вартістю 1499 гривень; рюкзаком, в якому знаходились: візитівка, матеріальної цінності не має, посвідчення водія, ключі від квартири, кредитні картки, мобільний телефон торгової марки «Samsung», моделі «6», в корпусі білого кольору, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» за абонентським номером: « НОМЕР_6 », вартістю 2500 гривень.

В цей час, відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_9 знаходячись біля потерпілої ОСОБА_13 , використовуючи заздалегідь приготовлений засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії марки «Кобра», розпилив його в обличчя останній та після чого, штовхнув потерпілу на землю. Далі, подавивши волю потерпілої до супротиву та спричинивши останній насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, умисно, відкрито, повторно та з корисливих мотивів, заволодів майном потерпілої, а саме: мобільним телефоном торгової марки «Xiaomi», моделі «Redmi 7», Iмеі1: НОМЕР_7 , Iмеі2: НОМЕР_8 , в корпусі чорного кольору, вартістю 5 500 гривень, з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» за абонентським номером: « НОМЕР_9 », яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє.

Відкрито, спільно, повторно та умисно заволодівши майном ОСОБА_12 в розмірі 14499 гривень та майном ОСОБА_13 в розмірі 5500 гривень, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Особа 1 покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілих розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім того, 24.10.2020 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в нічний час на території Соборна площа в місті Одесі, побачили ОСОБА_14 ..

В цей час, у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме майна, яке належить ОСОБА_14 ..

Так, реалізуючи свій спільний злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_14 та заздалегідь домовившись про його спільне заволодіння, 24.10.2020 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_14 , який знаходився біля магазину «Вербух», розташованого за адресою: місто Одеса, Соборна площа, 1.

Далі, перебуваючи біля ОСОБА_14 , з метою подолання опору останнього, ОСОБА_9 дістав з кишені одягненої на ньому одежі заздалегідь приготовлений сльозогінний газовий балон за допомогою якого, умисно, бризнув в обличчя ОСОБА_14 сльозогінну речовину, та після чого, умисно, наніс декілька ударів кулаками в область обличчя потерпілого, спричинивши тим самим останньому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я. В цей час, ОСОБА_8 , з метою подолання опору потерпілого, також умисно наніс декілька ударів кулаками в область потилиці ОСОБА_14 , спричинивши тим самим останньому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я.

Після чого, подолавши опір потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, умисно, спільно, повторно та з корисливих мотивів, заволоділи майном ОСОБА_14 , а саме: мобільним телефоном торгової марки «Huawei», моделі «Y6 Pro», вартістю 1500 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» за абонентським номером: НОМЕР_10 , вартістю 50 гривень; чоловічою зимовою курткою-пуховик, чорного кольору, вартістю 2000 гривень; ID-паспортом громадянина України, виданий ОСОБА_14 , який вартості немає; навушниками торгової марки «Deepbass D-155», білого кольору, вартістю 119 гривень, а всього майна, яке належить ОСОБА_14 , на загальну суму 3669 гривень.

Відкрито, спільно, повторно та умисно заволодівши майном ОСОБА_14 в розмірі 3669 гривень, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілого розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_14 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Також, 25.10.2020 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітня особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, перебуваючи в ранковий час на території скверу «імені С.Ю. Вітте» в місті Одесі, побачили ОСОБА_15 ..

В цей час, у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітньої особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна, яке належить ОСОБА_15 .

Так, реалізуючи свій спільний злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_15 та заздалегідь домовившись про його спільне заволодіння, 25.10.2020 року, приблизно о 05 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітня особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, підійшли до ОСОБА_15 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_3 .

Далі, перебуваючи біля ОСОБА_15 , з метою подолання опору останнього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 схопили ОСОБА_15 за руки та викрутили їх за спину. Після чого, ОСОБА_8 умисно наніс удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_15 , а неповнолітня особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, умисно нанесла удар кулаком правої руки в область потилиці потерпілого.

Після чого, подолавши опір ОСОБА_15 та спричинивши останньому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітня особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, умисно, спільно, повторно та з корисливих мотивів, відкрито заволоділи майном ОСОБА_16 , а саме: мобільним телефоном торгової марки «Samsung», моделі «Galaxy A30S», в корпусі білого кольору, вартістю 7 000 гривень.

Відкрито, спільно, повторно та умисно заволодівши мобільним телефоном ОСОБА_16 вартістю 7000 гривень, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітня особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, в подальшому майном потерпілого розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_16 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім того, 25 жовтня 2020 року, близько 02 години 30 хвилин, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 , знаходились біля будівлі Хлібзаводу №4, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 14, маючи спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, заздалегідь домовившись між собою, на перетині вулиць Генерала Петрова - Космонавтів, помітили потерпілого ОСОБА_17 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та був одягнутий у куртку- бомбер марки «Pogo», також при ньому знаходилась чоловіча сумка чорного кольору, одягнена через плече.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, він та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого ОСОБА_17 розпочали розмову, в ході якої познайомились з останнім та запропонували пригостити їх спиртним.

Погодившись із пропозицією, ОСОБА_17 дістав з гаманця та перерахував у присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 наявні у нього кошти, повідомивши, що на придбання спиртного їх вистачить.

Після цього, вони всі разом попрямували по вул. Космонавтів, в напрямку вул. Інглезі, дійшовши до магазину, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Космонавтів, 40/1, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 раптово зупинились.

Після чого, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, переслідуючи корисливий мотив незаконно збагатитись за рахунок майна потерпілого, ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_17 справа, дістав із своєї сумки газовий балончик та розпилив рідину з балончика в область обличчя потерпілого. В цей же час, ОСОБА_8 наблизився до потерпілого ОСОБА_17 зліва, діючи відкрито, дістав зі своєї сумки гумовий кийок та тримаючи його в правій руці наніс декілька ударів в область голови потерпілого.

Від зазначених дій потерпілий, не втримавши рівновагу, будучи при свідомості, впав на землю.

Після чого, ОСОБА_8 знаходячись поруч із потерпілим, завдавав останньому ще декілька ударів гумовим кийком по спині.

Доводячи до кінця спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підняли потерпілого на коліна, після чого, він його тримав, а ОСОБА_8 зняв із нього чоловічу сумку марки «Роlо», чорного кольору, вартістю 200 грн., в якій знаходились паспорт громадянина України на ім`я потерпілого, картка платника податків на ім`я потерпілого, посвідчення про приписку до призовної дільниці на ім`я потерпілого, гаманець марки «Sinsay», чорного кольору, вартістю 100 грн., банківські картки, грошові кошти у розмірі 1500 грн. Після чого, він та ОСОБА_8 спільно зняли із потерпілого чоловічу демісезонну куртку-бомбер марки «Pogo» вартістю 232,8 грн. Незаконно заволодівши вказаним майном, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд у результаті чого потерпілому ОСОБА_17 була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 2032,8 грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен окремо, звернулись з апеляційними скаргами, в яких не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію їх дій, просять змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що він має намір вступити до лав ЗСУ, а тому просить застосувати до нього вимоги ст.69 КК України, призначити йому більш м`яке покарання, що надасть йому можливість звільнитися та з`явитись до військкомату для подальшої мобілізації.

Обвинувачений ОСОБА_9 , обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги тим, що він раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному та співпрацював зі слідством, а тому просить призначити йому більш м`яке покарання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд проведено без участі захисника ОСОБА_18 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Відповідно до положень ст.52 КПК України участь захисника в даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а тому апеляційний розгляд проведено без участі захисника. Обвинуваченого ОСОБА_8 , у свою чергу не заявляв клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його участю.

Апеляційний розгляд також проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю, а його захист забезпечено захисником ОСОБА_7 .

Апеляційний розгляд, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, також проведено за відсутності потерпілих, які в судове засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом смс-повідомлення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_18 та потерпілих, на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , залишив на розсуд суду питання щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України (далі - КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ст.349 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , злочинів не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно суворості призначеного та можливість призначення йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки він має бажання вступити до лав ЗСУ, а також доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо призначення більш м`якого покарання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочинів, особу кожного винного, та не вбачав обставин при призначенні обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, яке кожен з обвинувачених повинні відбувати реально.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що кожен з обвинувачених порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена кожному з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, і чи повинен вони його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що кожен з обвинувачених визнали в повному обсязі себе винним у скоєних злочинах та щиро розкаялись, позицію потерпілих, які не мали претензій до обвинувачених та одночасно суд врахував характер вчинення злочинів, характеристик кожного з обвинувачених. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах призначив кожному з обвинувачених покарання майже в мінімальних межах санкції статей кримінального закону, яке останні повинні відбувати реально.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо щирого каяття, сприяння розкриттю злочинів, позицію потерпілих, які не заявляли цивільних позовів, а також бажання вступити до лав ЗСУ на думку апеляційного суду, не можуть бути вирішальними обставинами, які дають підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування більш м`якого покарання, з огляду на його щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, а також позицію потерпілих, які не заявляли цивільних позовів, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом України про кримінальну відповідальність.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції висловленій у постанові Першої судової Палати ККС у складі ВС від 10 серпня 2021 року по справі №235/689/20, відповідно до якої щире каяття не може бути єдиною підставою для призначення більш м`якого покарання.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, яке кожен з них повинні відбувати реально.

При цьому, апеляційний суд враховує той факт, що суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкцій ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та обрав найм`якіший спосіб складання покарань за ст.70 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що він має намір вступити до лав ЗСУ, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки такі наміри обвинуваченого не підтверджені доказами, які б свідчили що останній перебуває на обліку РТЦК.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одесивід 26.12.2022 року в кримінальних провадженнях №0000375 від 22.09.2020 року, №0001246 від 12.10.2020 року, №0001197 від 06.10.2020 року, №0002401 від 26.10.2020 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджені за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк, з моменту отримання ухвали апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4