справа № 991/5586/22
провадження № 11-сс/991/447/22
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі особи, якою подано апеляційну скаргу - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.12.2022 р. про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

02 грудня 2022 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга (а.с. 51-54), яку того ж дня призначено до розгляду (а.с. 56-57).

1. Короткий зміст оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою від 10.11.2022 р.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової, про задоволення скарги ОСОБА_7 та зобов`язання уповноваженої особи САП внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за його заявою та направити йому витяг з ЄРДР, а також пам`ятку про процесуальні права.

2. Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі зазначено, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою, а також постановлена з істотними порушеннями вимог КПК України. Жодних інших доводів апеляційна скарга не містить (а.с. 51-54).

3. Узагальнений виклад позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у скарзі. Додатково зазначив, що слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду, відтак, суд апеляційної інстанції повинен скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі, або ж призначити новий розгляд скарги слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.

Прокурор САП Офісу Генерального прокурора, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався. Враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає судовому розгляду, а тому апеляційну скаргу розглянуто за відсутності прокурора.

4. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

Слідчим суддею встановлено, що 10.11.2022 року ОСОБА_6 направив до САП заяву VYH--01 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 3641, 3652 КК України, стосовно коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Meinl Bank Aktiengeselschaft», вчинених Головою Національного банку України ОСОБА_8 , заступником Голови Національного банку України ОСОБА_9 , директорами-розпорядниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_10 , начальниками ГСУ Міністерства внутрішніх справ України та ГСУ Національної поліції України, Головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів, які внаслідок зловживання владою або службовим становищем з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної чи юридичної особи сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Оскільки відомості до ЄРДР за вказаною заявою внесені не були, 17.11.2022 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою.

За результатом розгляду скарги слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки заява ОСОБА_6 про вчинення злочину не містить відомостей, які б могли об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення вказаними у ній особами кримінальних (корупційних) правопорушень, а також викладу вагомих обставин про події чи факти, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР. Натомість, у заяві викладено його власну оцінку щодо дій окремих посадових осіб банківських установ, внаслідок яких незаконно виведено біля 500 млн. доларів США, та припущення про ймовірне вчинення протиправних дій особами, зазначеними у заяві, а також незгоду заявника із такими діями. При цьому заявником не зазначено, які конкретні дії чи бездіяльність вказують на зловживання з боку таких осіб чи використання наданих їм повноважень всупереч інтересам служби.

Відтак, на переконання слідчого судді, відомостей, наведених скаржником у поданій ним заяві про вчинення кримінального правопорушення, недостатньо для внесення їх до ЄРДР.

5. Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, якою подано апеляційну скаргу, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте, така спрощена процедура не означає, що критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР взагалі відсутні. Її спрощеність полягає у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, натомість, необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння, тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ввід 16.05.2019 р. у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 р. у справі № 556/450/18, зокрема про те, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення за КК України, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 р.

Відповідно до п. 1 розділу 2 зазначеного Положення, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, з одного боку, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування, а з іншого - захищає особу від необґрунтованого кримінального переслідування.

Відтак, за наявності у заяві чи повідомленні об`єктивних даних (а не суто гіпотетичних чи уявних), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, вони повинні бути внесені до ЄРДР. Водночас, якщо заявник таких даних не наводить, його заява не може вважатися такою, що підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРДР. Тобто, навіть якщо заявник стверджує про наявність ознак злочину та певну його кваліфікацію, це не означає, що подія злочину мала місце та що склад кримінального правопорушення наявний, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що законодавець передбачив необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення, адже саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину, останній стверджує, що окремі українські банківські установи протягом 2011-2014 років шляхом розміщення наявних в банках коштів на кореспондентських рахунках в «Меіnl Bank Aktiengeselschaft» вивели фінансові ресурси в розмірі близько 500 млн. доларів США. В подальшому, українські банки уклали з банком-нерезидентом договори відповідального зберігання, згідно з якими в заставу іноземному банку надавалися всі суми коштів, які були на рахунках, а також нараховані відсотки та будь - які майбутні надходження на ці рахунки. Кінцевою метою таких фінансових операцій було одержання неправомірної вигоди для власників офшорних компаній, які після отримання кредитних коштів від банку-нерезидента «Меіnl Bank Aktiengeselschaft» не виконували свої кредитні зобов`язання. Внаслідок вищевказаних дій борги таких позичальників погасили українські банківські установи за рахунок коштів їх клієнтів, що призвело до визнання цих банків неплатоспроможним. ОСОБА_6 вважає себе потерпілим, оскільки є вкладником і кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», який визнано неплатоспроможним та ліквідовано внаслідок зазначених протиправних дій, а клієнти цього банку втратили вклади на суму більше 62 млн євро. За твердженням заявника, службові особи Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України знали про аферу з крадіжкою коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Меіnl Bank Aktiengeselschaft», але не вчинили жодних дій задля припинення цієї корупційної схеми. Відтак вважає, що в діях службових осіб цих державних та правоохоронних органів вбачаються ознаки кримінальних правопорушень.

Натомість, з наведеного тексту не вбачається відомостей, які б свідчили або могли свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб), ст. 3641 КК України (зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми) та ст. 3652 КК України (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги). Відтак, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що за своїм змістом заява ОСОБА_6 зводиться до власних умовиводів останнього щодо можливого вчинення службовими особами державних органів, перелік яких наведений у заяві, кримінальних правопорушень, без викладення на підтвердження цих тверджень конкретних обставин їх вчинення. Отже, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що скаржником не наведено будь-якої вагомої інформації про події чи факти, що призвели до відповідних наслідків, не зазначено часу та місця, де вони відбулися та існуванням яких обґрунтовується необхідність внесення відомостей до ЄРДР, а тому обов`язок органу досудового розслідування щодо реєстрації такої заяви не виникає.

Інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити зміст та предмет заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину від 10.11.2022 р., поданої до САП, в апеляційній скарзі не наведено. Відповідно, висновок оскаржуваної ухвали про відсутність у вказаній заяві відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, про відсутність підстав для внесення таких відомостей до ЄРДР, є обґрунтованим.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує письмові пояснення прокурора САП ОСОБА_11 від 02.12.2022 р., з яких встановлено, що за аналогічними заявами ОСОБА_6 Солом`янським управлінням поліції ГУНП у м. Києві вже здійснюється досудове розслідування відповідних кримінальних проваджень. Натомість, САП на теперішній час не здійснює процесуального керівництва у жодному з проваджень, відкритих за заявами ОСОБА_6 , тому його заява від 10.11.2022 р. не розглядалася САП, а була передана до прокуратури, що здійснює нагляд за Солом`янським управлінням поліції ГУНП у м. Києві. Крім того, аналогічні скарги ОСОБА_6 вже неодноразово розглядалися Вищим антикорупційним судом. На підтвердження зазначених обставин прокурором долучено копії витягів з ЄРДР про внесення відомостей за скаргами ОСОБА_6 , та постанов про визначення підслідності відповідних проваджень за Солом`янським управлінням поліції ГУНП у м. Києві (а.с. 21-38).

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не надано жодної оцінки вказаним обставинам, зокрема, чи надходила заява ОСОБА_6 від 10.11.2022 р. про вчинення кримінальних правопорушень до САП, та як її було розглянуто у разі находження.

Втім, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 також на це не посилається.

Відтак, зважаючи на принцип диспозитивності та відсутність доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що зазначене не завадило слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а скасування оскаржуваної ухвали з формальних підстав не призведе до жодних позитивних наслідків для ОСОБА_6 в частині можливості розгляду його скарги по суті.

6. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга містить загальне посилання на незаконність оскаржуваної ухвали через її постановлення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, втім, конкретних процесуальних порушень, допущених слідчим суддею, які б могли вважатися істотними, в апеляційній скарзі не наведено. Натомість, оскаржувана ухвала є достатньо вмотивованою та відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 370, 372 КПК України.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 369-372, 404, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.12.2022 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4