Справа № 159/4707/22 Провадження №11-кп/802/289/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.4 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стеблі Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

засуджено:за ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено питання про арешт майна та речові докази.

Згідно з даним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 05.09.2022 року, в період часу з 10 год. 50 хв. по 11 год. 05 хв., перебуваючи у торговій залі магазину «Сім 23» № 1346 ТОВ «Клевер Сторс», що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Володимирська, 101, керуючись прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що діє на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, викрав з торгових полиць магазину продукти харчування, а саме: упаковку ковбаси «Дрогобицька» вагою 0,492 г, вартістю 126,69 грн.; упаковку ковбаси «Салямі мисливська» вагою 0,485 г, вартістю 79,32 грн.; продукт згущений 8,5% «Полтавочка» вагою 380 г, вартістю 28,26 грн.; напій слабоалкогольний енергетик «Рево» місткістю 0,5 л., вартістю 34,18 грн.; цукерки «Candy nut» карамель з арахісом, вагою 0,5 кг, вартістю 59,85 грн.; пачку майонезу «Щедро Преміум» вагою 150 г, вартістю 19,38 грн., та, не розрахувавшись, безперешкодно вийшов з приміщення даного магазину. В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «Клевер Сторс» майнової шкоди на загальну суму 347,68 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання належним чином не було враховано тих обставин, що він викрадав продукти харчування для власних потреб, сам з багатодітної сім`ї, а також те, що він бажає брати участь у воєнному конфлікті. Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок скасувати.

В апеляційний суд обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілої особи ТОВ «Клевер Сторс» ОСОБА_8 , не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, що достеменно підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень за №098 (обвинувачений ОСОБА_7 ) та №543 (представник потерпілої особи ТОВ «Клевер Сторс» ОСОБА_8 ). Про причини неявки обвинувачений та представник суд не повідомили, клопотання або заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.4 ст.185 КК України є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст.75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу винного, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, в цілому позитивно характеризується по місцю проживання, на диспансерному обліку в нарколога не перебуває, а також те, що винуватість свою визнав повністю та в скоєному щиро розкаюється, представник потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого не має та при призначенні останньому покарання покладався на розсуд суду.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття у вчиненому, а обтяжуючі як правильно встановлено судом відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, не одружений.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, тобто ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч.4 ст. 185 КК України та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року, а саме іспитового строку мінімальної тривалості, який передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за його поведінкою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, підстав для скасування чи зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якої міри покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Водночас, твердження ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги того, що він бажає брати участь у воєнному конфлікті, на увагу суду не заслуговують, оскільки не є такими, які б давали апеляційному суду підстави для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Усі доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2023 року щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2023 року щодо нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді