Номер провадження: 11-сс/813/289/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника власників майна ПрАТ «Харчовик» та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2023 у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України накладено арешт на речі та документи зазначені в мотивувальній частині судового рішення, вилучені 05.01.2023 в ході обшуків в нежитлових складських приміщеннях, в приміщеннях готової продукції, в виробничих цехах, в офісних приміщеннях, в магазині «Універсам», в спиртосховищах за адресою: Одеська область, Болградський район, м. Болград, вул. Заводська, 34.

Рішення слідчого судді обґрунтоване, тим, що виявлені та вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, є предметом на яке було направлено вчинений злочин, а також з метою забезпечення їх збереження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власників майна ПрАТ «Харчовик» та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, оскільки вважає ухвалу слідчого судді постановленою з неповним з`ясуванням обставин справи, внаслідок чого арешт накладено безпідставно, необґрунтовано, з порушенням норм, кримінального процесуального законодавства України.

Вказує, що ПрАТ «Харчовик» не має жодного відношення до діяльності ТОВ «АПО «СТК», а тим паче до оплати чи не оплати митних платежів. Вважає, що зазначене клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, так як підстава та мета накладення арешту на вказане майно не зазначена, не вказані ризики, які можуть мати місце у разі не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження із посиланням на відповідні обставини. Вказує, що відсутність представника власника та володільця майна у судовому засіданні під час вирішення питання про арешт його власності та майна, що перебувало у його володінні позбавило його можливості скористатися своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 172 КК України, а саме надати пояснення з приводу доцільності накладення арешту на вилучене майно, надати суду для дослідження будь-які матеріали, що можуть мати значення для вирішення питання про арешт майна та надати докази негативних наслідків від його застосування.

Просить ухвалу суду слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні про накладення арешту на майно.

Одночасно разом у своїй апеляційній скарзі представник власника майна просить визнати поважними причини пропуску на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки отримав рішення лише 18.01.2023.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 вважає ухвалу слідчого судді постановленою з неповним з`ясуванням обставин справи, внаслідок чого арешт накладено безпідставно, необґрунтовано, з порушенням норм, кримінального процесуального законодавства України.

Доводи обґрунтовує тим, що арештоване майно, що на підставі права власності належить ФОП ОСОБА_9 не може бути речовим доказом або підлягати спеціальній конфіскації. Вказує, що відсутність представника власника та володільця майна у судовому засіданні під час вирішення питання про арешт його власності та майна, що перебувало у його володінні позбавило його можливості скористатися своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 172 КК України, а саме надати пояснення з приводу доцільності накладення арешту на вилучене майно, надати суду для дослідження будь-які матеріали, що можуть мати значення для вирішення питання про арешт майна та надати докази негативних наслідків від його застосування.

Просить ухвалу суду слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні про накладення арешту на майно.

Одночасно разом у своїй апеляційній скарзі представник власника майна просить визнати поважними причини пропуску на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки отримав рішення лише 23.01.2023.

Згідно ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 09.01.2023 без участі власників майна або їх представників та отримана представником ОСОБА_7 відповідно до матеріалів судової справи 18.01.2023, тоді як апеляційну скаргу відповідно до поштового штампу направив 23.01.2023 (а.п. 52).

Таким чином з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України, свідчить про дотримання апелянтом строку на апеляційне оскарження, а тому цей строк поновлення не потребує.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, щодо дати отримання представником ОСОБА_10 копії оскаржуваної ухвали слідчого судді, проте представником власника майна вказується, що копію оскаржуваного рішення отримав 23.01.2023, тоді як апеляційну скаргу відповідно до поштового штампу подав 24.01.2023, а тому з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України, свідчить про дотримання апелянтами строку на апеляційне оскарження, а тому цей строк поновлення не потребує.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження Відділом детективів (на правах самостійного відділу) Територіального управління БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 КК України, а саме за фактом ухилення на протязі вересня 2022 року ТОВ «АПО «СТК» () від сплати митних платежів під час здійснення імпортних операцій, шляхом внесення в митні декларації №UA 500220/2022/001704 та UA 500220/2022/001703 завідомо неправдивих відомостей з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, що призвело до несплати до державного бюджету обов`язкових платежів в особливо великих розмірах на загальну суму 13649461 грн.

Досудовим слідством встановлено, що 12.08.2022 між ТОВ «АПО «СТК» () та компанією «Distileria Bulboaca SRL» (Молдова) укладено контракт щодо поставок товарів в Україну. В рамках зазначеного зовнішньоекономічного контракту до митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці () з Молдови прибув вантажний автомобіль з товаром «композиції ароматичні». Посадовими особами Одеської митниці був проведений огляд товару, з метою визначення складу, фізичних, фізико-хімічних характеристик вищевказаного товару для однозначної класифікації згідно УКТ ЗЕД прийнято рішення про взяття проб (зразків) товару та складено акт про взяття проб (зразків).

За результатами взяття проб проведено дослідження Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби складено висновки від 24.10.2022 №-0034 та №-0033 згідно яких встановлено, що відповідно до товарної позиції УКТ ЗЕД 2208 90 99 «Продукти, які одержуються не тільки шляхом збродження, але й шляхом очищення, що призводить до того, що ці продукти втрачають властивості та характеристики ферментованих напоїв та набувають властивостей та характеристик етилового спирту, класифікуються в товарній позиції 2208 (див. наприклад, рішення Суду Європейського Союзу, справа C-196/10 (Рішення Суду від 14 липня 2011 року, Paderborner Brauerei, C-196/10, ECLI:EU:C:2011:487.).

Надалі встановлено, що службові особи ТОВ «АПО «СТК» () уклали угоду з ФОП ОСОБА_11 (інд. код НОМЕР_1 ) для перевезення транспортними засобами, а саме: IBEKO BН 6939 ІО (причіп НОМЕР_2 ), Cанія НОМЕР_3 (причіп НОМЕР_4 ) з території Молдови від нерезидента «Distileria Bulboaca SRL» (Молдова) «композиції ароматичні з вмістом етилового спирту» для подальшого відвантаження на виробничий цех за адресою: Одеська обл., Болградський район, м. Болград, вул. Заводська, б. 34 для виробництва алкогольної продукції.

В ході проведення слідчих дій встановлено, що службові особи ТОВ «АПО «СТК» () уклали угоду з ПАТ «Харчовик» () на оренду виробничого цеху, складських приміщень, складів готової продукції, спиртосховищ (цілісний майновий комплекс) за адресою: Одеська обл., Болградський район, м. Болград, вул. Заводська, б. 34 з метою розливу, обробки та виробництва незаконно виготовленої алкогольної продукції торгівельних марок ТМ POVARENOK (Бренді, Віскі, Джин, Житній солод, Карпатьскі трави, Кокос, Лайм, Липата та мед, Малина, Ром), «Пшенична», «Пшенична Краля», «Пшенична П`яна Хата», настойки «Перцова», без марок акцизного збору, без жодних документів, які свідчили б про законність її виготовлення.

Також встановлено, що підприємство ТОВ «АПО «СТК» () «композицію ароматичну з вмістом етилового спирту» фактично розфасовує до пляшок, виготовлених із прозорого безбарвного скла циліндричної форми, ємністю 0,5 літра із етикетками на яких наявний напис «композиція кулінарна спиртова» ТМ POVARENOK (Бренді, Віскі, Джин, Житній солод, Карпатьскі трави, Кокос, Лайм, Липата та мед, Малина, Ром), що ззовні нагадує фасування лікеро-горілчаних виробів без марок акцизного збору та в подальшому здійснює реалізацію незаконно виготовлених алкогольних напоїв на адресу ТОВ «Таіс-Дістрибьюшн» (), ПП «Агент» (), ПП «Босенко Володимир Олександрович» (код ЄДРПОУ 3660996), ТОВ «Опторг-15» (), ФОП « ОСОБА_12 » ( НОМЕР_5 ) та через магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_13 ( НОМЕР_6 ) частково без відображення в податковому обліку.

В той же час, за нормами ТУ У 20.5-5:20014 «Композиції ароматичні для використання в харчовій промисловості», композиції призначені для використання у харчовій промисловості, громадському харчуванні, кулінарії та не є самостійним харчовим продуктом і алкогольним напоєм, тому у такому випадку норми технічних умов повинні бути такими, які б не повторювали норми для підакцизних алкогольних напоїв: зовнішній вигляд готового продукту, тара, спосіб нанесення маркування, склад продукту, фізико-хімічні та органолептичні показники, а також їх змістом повинно бути наведені показники, які вирізняють розроблений продукт із групи алкогольних напоїв, та містити методи або посилання на методи контролю, які вирізняють (ідентифікують) дану групу товарів.

Також встановлено, що незаконно виготовлені алкогольні напої торгівельних марок ТМ POVARENOK (Бренді, Віскі, Джин, Житній солод, Карпатьскі трави, Кокос, Лайм, Липата та мед, Малина, Ром), «Пшенична», «Пшенична Краля», «Пшенична П`яна Хата», настойки «Перцова», зберігаються в нежитлових складських приміщеннях, нежитлових складах готової продукції та виробляються в виробничих цехах на виробничих потужностях та реалізуються через магазин «Універсам», які належать ПАТ «Харчовик» () та орендуються (суборенда) ТОВ «АПО «СТК» () за адресою: Одеська обл., Болградський район, м. Болград, вул. Заводська, б. 34.

З урахуванням викладеного, 05.01.2023 проведено обшук за адресою: Одеська обл., Болградський район, м. Болград, вул. Заводська, 34., під час якого в нежитлових складських приміщеннях, в приміщеннях готової продукції, в виробничих цехах, в офісних приміщеннях, в магазині «Універсам», в спиртосховищах виявлено та вилучено наступні речі та документи.

05.01.2023 вилучені речі та документи визнані речовими доказами та у цей же день, у зв`язку з тим, що вилучене майно є предметами, що були об`єктом кримінально противоправних дій та містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження старшим детективом подано клопотання про арешт вилученого майна.

Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя зазначив, щовиявлені речу та документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, оскільки відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному проваджені, предметом на яке направлено вчинений злочин та необхідні з метою забезпечення їх збереження.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновків, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Разом з тим, на спростування доводів представників у судовому засіданні прокурором надано копії постанов про призначення відповідних судових експертиз, які призначені з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, а також проведення судових експертиз.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Доводи представників власників майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та представниками власників майна надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги представника власників майна ПрАТ «Харчовик» та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4