Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4745/21
Провадження №1-кп/279/234/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростень Житомирської області кримінальне провадження № 0000379 від 27.08.2021 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коростень, громадянин України, українець, з вищою освітою, не інвалід, працюючого начальником відділу охорони праці ТОВ "УЛНХ", одружений, на утриманні осіб не має, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2021 близько 20 години, перебуваючи на ділянці місцевості проїзної частини вулиці біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, кулаками лівої та правої рук наніс два удари в область обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: переломів нижньої щелепи в ділянці суглобового відростка ліворуч з переходом на альвеолярний відросток в ділянці кореня 4,5 зубів зі зміщенням, які відповідно до висновку експерта №193 від 23.07.2021, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 свою вину в скоєнні вказаного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 21 травня 2021 року у вечірній час він стояв у себе на подвір"ї , розмовляв із сусідом. До нього підбігла Старовойт Леся із ОСОБА_8 , стала висловлювати невдоволення про якісь розмови, нанесла йому удар, а тому він відштовхнув її. Через декілька хвилин прибіг ОСОБА_9 , схватив його за одяг. Він змушений був захищатися, а тому ударив ОСОБА_10 .

Незважаючи на таку захисну позицію обвинуваченого

ОСОБА_4 , його вина у вказаному кримінальному правопорушенні в повному обсязі підтверджується , крім власне його показань, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, дослідженими судом доказами, які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, а у сукупності та взаємозв"язку є достатніми для того, щоб критично оцінити захисну версію обвинуваченого та довести його винуватість поза розумним сумнівом.

Так, потерпілий ОСОБА_7 ствердив у судовому засіданні, що 21 травня 2021 року ОСОБА_4 наніс удар його дружині, а коли він підбіг, то ОСОБА_4 наніс йому два удари , від яких він упав на землю.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ствердили в судовому засіданні, що вони були очевидцями як Старовойт Леся спровокувала бійку, кинулась битись до ОСОБА_4 , після чого він її відштовхнув, а коли на нього накинувся ОСОБА_9 , то він один раз ударив ОСОБА_13 .

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_14 пояснили в судовому засіданні , що між сім"єю ОСОБА_10 та сім"єю Федчуків впродовж останнього часу склалися вкрай неприязні стосунки. ОСОБА_4 звинувачував ОСОБА_15 в тому, що вона пише якісь кляузи на його дітей . На початку травня 2021 року вона їхала на велосипеді і ОСОБА_4 наніс удар по колесу велосипеда, ображав її. 21 травня 2021 року вона разом із сусідом ОСОБА_8 вирішили підійти до ОСОБА_4 і вияснити стосунки. ОСОБА_4 наніс їй удар, від якого вона впала на землю, а коли підбіг її чоловік ОСОБА_9 і запитав у ОСОБА_4 що він робить, то останній наніс удар в область обличчя, від якого чоловік упав на землю. Коли намагався підвестись, то ОСОБА_4 наніс йому ще один удар кулаком в область обличчя. Дружина обвинуваченого ОСОБА_16 з"явилась тільки після бійки. Старовойт ОСОБА_17 піднявся, був весь у крові , пішов додому і викликав поліцію.

Після цього дружина ОСОБА_4 попереджала сім"ю Старовойтів, що у них будуть великі проблеми у випадку, якщо вони не заберуть заяву.

Із протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення видно, що ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_7 удар в область обличчя, спричинивши тілесне ушкодження у виді перелому щелепи.

Вказані обставини підтверджуються також витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Актом судово-медичного дослідження від 17.06.2021 року №147 доведено, що у обстежуваного ОСОБА_18 мали місце тілесні ушкодження у вигляді переломів нижньої щелепи в ділянці суглобового відростка ліворуч з переходом на альвеолярний відросток в ділянці кореня 4.5 зі зміщенням. Дані тілесні ушкодження спричинені дією тупого твердого предмета, можливо в термін і при обставинах викладених обстежуваним , відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров"я .

Оглядом місця події від 23.07.2021 встановлено місцевість, де було скоєно вказане кримінальне правопорушення.

Дослідивши в судовому засіданні протоколи слідчих експериментів із Старовойт Лесею, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , суд ще раз переконався як саме та за яких обставин ОСОБА_4 наніс два удари потерпілому ОСОБА_7 в область обличчя, спричивши перелом щелепи.

Висновком експерта №193 доведено, що у потерпілого мали місце тілесні ушкодження спричинені дією тупого твердого предмета, можливо в термін і при обставинах викладених обстежуваним; відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров"я. Для утворення виявлених тілесних ушкоджень необхідно не менше одного удару. У виявлених ушкодженнях відсутні характерні або специфічні ознаки, які дозволяють судити форму, розмір та інші індивідуальні ознаки знаряддя, що було застосоване.Тілесні ушкодження, які виявлені на тілі ОСОБА_7 могли утворитися при обставинах , які продемонструвала та відтворила свідок ОСОБА_14 під час слідчого екперименту від 20.07.2021.

При проведенні слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_4 , фактично він підтвердив факт нанесення тілесного ушкодження Старовойту Ігорю.

За таких обставин невизнання вини обвинуваченими суд розцінює як обраний спосіб захисту.

Суд не може взяти до уваги твердження обвинуваченого про те, що він наніс один удар Старовойту Ігорю , оскільки свідки давали пояснення , які узгоджувались між собою, що саме обвинувачений наніс два удари потерпілому.

Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_4 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні , тобто умисне тілесне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 122 КК України.

При встановлених обставинах, провівши судовий розгляд в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Оцінюючи за таких даних показання обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_14 , які дійсно суперечать одні іншим в частині причетності до вчиненого злочину саме обвинуваченого ОСОБА_4 , суд бере до уваги те, що показання як обвинуваченого, так і свідка є відтворенням послідовних протилежних позицій, перший наполягав на своїй непричетності до злочину, а остання - вказувала на нього як на особу, що вчинила злочин, відтак забезпечено повний доказовий паритет; показання свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_8 повністю узгоджуються з показаннями потерпілого та матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання щодо недопустимості доказів, а саме : висновку експерта №193 від 23 липня 2021 року, оскільки в провадження експерта надавались медичні документи хворого потерпілого ОСОБА_9 без ухвали про надання тимчасового доступу. Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор покладається на розсуд суду.

Потерпілий є стороною кримінального провадження і має право надавати докази не тільки суду, але й слідчому. Крім того,виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди здоров"ю, а слідчий зобов"язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з"ясування всіх обставин, що згідно ст.91 КПК України належать до предмету доказування.

Верховний Суд в постанові №722/654/19 від 17.11.2021 вказав, що обвинувачений та захисник знайомились із матеріалами справи і не заявляли клопотань про витребування та огляд медичних документів, на підставі яких було проведено вказану експертизу. До того ж, у цій частині Верховний Суд звернув увагу на висновок об"єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року (справа №754/14281/17/, відповідно до якого відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і не веде до визнання висновку експерта недопустимим доказом, якщо сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів.

За правилами ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих дій, витребування доказів, висновків експертиз , а також проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи досліджені судом документи, суд визнає їх належними, такими, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, зокрема час, місце, спосіб нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та допустимими, так як досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено істотних порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, суд оцінює як підтвердження наявності обопільного конфлікту між сусідами, дослідивши їх та оцінивши у сукупності з іншими доказами по справі, підстав для визнання дій обвинуваченого, як необхідної оборони у зв`язку із неправомірною поведінкою потерпілого не має, стороною захисту доказів цього суду не надано.

Відповідно до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи , яка захищається, шляхом заподіяння тому, хто посягає шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Особливістю необхідної оборони є специфіка мотиву діяння. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони і мають розцінюватися на загальних підставах.

Зазначене узгоджується з рішенням, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 липня 2021 року (справа №663/2520/16).

Суд вважає, що дії ОСОБА_4 умисному нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я , вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки він умисно заподіяв ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я

Згідно принципам ст. 50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином , враховуючи всі обставини в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, має стійкі соціальні зв"язки, з часу скоєння кримінального правопорушення та до постановлення вироку у справі до кримінальної та до адміністративної відповідальності більше не притягувався , також суд враховує і протиправну поведінку потерпілого, який сам прийшов до домоволодіння обвинуваченого з метою вияснення стосунків .

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає молодий вік, першу судимість.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

Як особа ОСОБА_4 характеризуються посередньо, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин є нетяжким злочином . Враховуючи викладене, позицію потерпілого, який покладався на розсуд суду при призначенні покарання , суд вважає,що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому обирає покарання відповідно до санкції частини статті КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільняє від відбування покарання з випробуванням , з покладенням обов"язків, передбачених п.п.1,2ч.1ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні. Арешт на майно не накладався.

Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 368, 370 - 371 , 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кри мінального правопорушення , передбаченого ч. 1ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням , встановивши йому іспитовий термін на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений. Арешт на майно не накладався.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору . Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку його копія надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1