печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4622/22-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_4., при секретарі ОСОБА_5., за участю адвоката ОСОБА_6., прокурора ОСОБА_7., розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_6. в інтересах ОСОБА_1 на повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 13.08.2021 року у кримінальному провадженні №0000609,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_4. надійшла скарга адвоката ОСОБА_6. в інтересах ОСОБА_1 на повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 13.08.2021 року у кримінальному провадженні №0000609. Скарга обґрунтована тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000609 від 01.07.2020 за підозрою ОСОБА_1 в пособництві у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. 30.09.2021 заступником Генерального прокурора доручено здійснення досудового розслідування кримінальному провадженні № 0000609 від 01.07.2020 іншому органу та визначено підслідність за Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань. Захисник зазначає, що повідомлення про підозру є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню через істотні порушення КПК України, зокрема у сторони обвинувачення відсутні достатні докази для підозри ОСОБА_1 , передчасність та надуманість тверджень слідчого про те, що ОСОБА_1 вчинив описаними у письмовому повідомленні про підозру діями будь-який злочин, а тим паче злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а обставини, викладені у повідомленні ОСОБА_1 про підозру, на думку сторони захисту, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджені належними та допустимими доказами, за своєю природою ґрунтуються на припущеннях та у своїй сукупності не утворюють складу будь-якого злочину, а зміст документів, що покладені в основу повідомленої підозри, ніякого зв`язку між подіями по яким здійснюється досудове розслідування та ОСОБА_2 нічого спільного не мають. В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6. скаргу підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав зазначений у ній. Прокурор ОСОБА_7. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги прокурор вважає, що підозра відповідає усім критеріям, визначеним ст. ст. 277-278 КПК України, оскільки складена та узгоджена уповноваженими особами, вручена ОСОБА_3 належним способом, в установленому законом порядку та містить всі відомості, передбачені КПК України. Підозра ОСОБА_1 є обґрунтованою, оскільки містить усі, передбачені ч. 1 ст. 277 КПК України, відомості та, у відповідності до Позиції Європейського суду з прав людини, містить факти та інформацію, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_1 , міг вчинити кримінальне правопорушення. Також зауважує, що в ході досудового розслідування встановлено докази, які об`єктивно зв`язують підозрюваного зі злочином, який йому інкримінується. З огляду на викладене, стверджує, що відсутні підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 13 серпня 2021 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0000609. Крім того, прокурор наголошує на тому, що ухвалою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 року ухвалу слідчого судді слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_6., який діє в інтересах ОСОБА_1 та скасовано повідомлення про підозру від 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України у межах кримінального провадження № 0000609 від 01 липня 2020 року, скасовано. Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку. Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України). Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального закону у ст. 24 КПК України, згідно з якими кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України. Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, серед іншого: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником. Пунктом 4 параграфу 2 Прикінцевих положень Закону України N 2147-VIII від 03.10.2017, зміни, що були внесені до ст. 303 ч. 1 КПК України в частині її доповнення пунктом 10, застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018. Так відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, яке інкримінується ОСОБА_1 внесено 01.07.2020, тобто після 16.03.2018. З огляду на викладене слідчий суддя приходить до висновку про прийнятність скарги до розгляду. Як убачається з матеріалів судового провадження, в рамках кримінального провадження, відомості про яке 01 липня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000609 ОСОБА_1 повідомлено про підозру в пособництві у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. Положеннями ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України. Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання в ході повідомлення про підозру глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України. Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру. Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagoz v. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні «Murray v. the United Kingdom». Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду. Статтею 276 КПК України чітко та вичерпно визначено випадки повідомлення про підозру, яке обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення. За змістом ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. В постанові від 25 листопада 2020 року в справі №627/927/19 Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст. Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження. Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України). Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Кримінальний процесуальний кодекс України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Повідомлення про підозру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)». Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування. Слідчий суддя в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення. Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий. Згідно ст. 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду. На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих. При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру. Із поданої скарги вбачається, що підставами для скасування повідомлення про підозру підозрюваний вважає те, що підозра є необґрунтованою, оскільки у сторони обвинувачення відсутні достатні докази для підозри ОСОБА_1 , передчасність та надуманість тверджень слідчого про те, що ОСОБА_1 вчинив описаними у письмовому повідомленні про підозру діями будь-який злочин, а тим паче злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а обставини, викладені у повідомленні ОСОБА_1 про підозру, на думку сторони захисту, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджені належними та допустимими доказами, за своєю природою ґрунтуються на припущеннях та у своїй сукупності не утворюють складу будь-якого злочину, а зміст документів, що покладені в основу повідомленої підозри, ніякого зв`язку між подіями по яким здійснюється досудове розслідування та ОСОБА_2 нічого спільного не мають. Як встановлено при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлена 13.08.2021 р. ОСОБА_1 підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 складено уповноваженою особою - старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_9., погоджено старшим групи прокурорів - заступником начальника відділу Офісу Генерального прокурора - ОСОБА_8. та вручено належним субєктом з дотриманням порядку вручення повідомлення про підозру. Повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_1 був причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. Слідчий суддя у зв`язку із вищевикладеним до висновку, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування було дотримано вимоги положень ст. 276-278 КПК України, а тому скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6. в інтересах ОСОБА_1 на повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 13.08.2021 року у кримінальному провадженні №0000609 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 05.12.2022 року о 14-00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_4.