ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25.11.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25.11.2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , гр. України, з вищою освітою, працюючу перукарем, заміжню, маючу на утриманні одну неповнолітню дитину, не судиму, визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і їй призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 10983 грн. 68 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 24 грудня 2021 року, біля 18 год. 20 хв. в темну пору доби, при частковому вуличному освітленні ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2115, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалася по автодорозі Т-26-03 сполученням «ЧернівціНедобоївці-Хотин», а саме в межах населеного пункту с. Топорівці Чернівецького району Чернівецької області зі сторони с. Рідківці в напрямку с. Колінківці в межах своєї смуги руху з включеним ближнім світлом фар з швидкістю приблизно 40-59 км/год.

ЄУНСС 725/4088/22 провадження №11кп/822/32/23 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9 .

Проїжджаючи 20 км +200 м вказаної дороги, ОСОБА_6 , в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, ігноруючи дорожній заборонний знак 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості руху 30 км/год», не зменшила швидкості руху, в результаті чого своєчасно не виявила пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїжджу частину дороги поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку її руху, в результаті чого допустила наїзд на останню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

На цей вирок прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи винуватість ОСОБА_6 , обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій останньої, просив скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок і призначити ОСОБА_6 покарання у виді три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік і на підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що суд першої інстанції лише формально вказав, але не фактично не врахував, що обвинувачена вчинила правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Зазначав, що те, що обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому, відшкодувала заподіяні збитки, раніше не судима, позитивно характеризується по місцю проживання не є достатніми для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні їй покарання та призначення останній покарання у виді штрафу. Крім того, судом не враховано, що внаслідок дій обвинуваченої настали непоправні наслідки у виді смерті людини і що обвинувачена порушила ряд положень ПРД України.

Вважає, що всі пом`якшуючі покарання обставини, які навів суд у вироку, є підставою для призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Також посилався на роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. та рішення ЄСПЛ в окремій справі, в яких вказано на необхідність призначення покарань обвинуваченим, щоб призначене покарання відповідало пропорційності та відповідності законній меті.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинувачену ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні вимог є необґрунтовані і в задоволенні скарги прокурора необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_6 у вчиненому злочині, обставини, при яких було вчинено злочин, обсяг обвинувачення і правильність кваліфікації дій обвинуваченої, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.404 КПК України, не наводить в цій ухвалі доказів на обґрунтування тих висновків, які встановлені судом першої інстанції і ніким не оспорено.

Що стосується тверджень прокурора про необхідність скасування оскаржуваного вироку через необґрунтованість призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 69 ч.1 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання. нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченій суд врахував, що остання вчинила необережний злочин, який відноситься да категорії тяжких, суспільну небезпеку вчинених нею дій та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, які виразилися в заподіянні смерті ОСОБА_10 . Суд також врахував поведінку обвинуваченої після скоєння злочину, яка повністю відшкодувала потерпілому завдану шкоду, визнала свою вину в судовому засіданні, щиро розкаялася, дала правдиві показання, які сприяли у встановленні істини по справі.

Також суд врахував дані про особу винної, яка є інвалідом 3 групи, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, надавала волонтерську допомогу під час воєнного стану, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій суд визнав її щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Також суд визнав пом`якшуючою покарання обвинуваченій обставину поведінку померлої ОСОБА_10 , яка в темну пору доби переходила проїжджу частину не по пішохідному переходу.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій суд врахував і думку потерпілого, який в судовому засіданні просив не призначати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі і не заперечував про призначення їй покарання у виді штрафу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченої, прийшов до правильного висновку про можливість призначення їй основного покарання із застосуванням ст.69 КК України і перейшов до іншого більш м`якого виду покарання, яке не зазначено в санкції ч.2 ст.286 КК України.

При цьому також колегія суддів враховує, що суд призначив обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136000 грн., який обвинуваченою, згідно квитанції банку (т.2 а.с. 109, 110), було сплачено 25.11.2022 року, а також призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, яке є альтернативним, згідно санкції ст.286 ч.2 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій покарання, яке є реальним, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

А тому оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 відмовити, а вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25.11.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в Складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя