Справа № 503/1246/22
Провадження № 1-кп/503/25/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000308 від 30.08.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шершенці Кодимського (на даний час Подільського) району Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, працездатного, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

-вироком Кодимського районного суду Одеської області від 17.08.2006 року за ч.1 та ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ст.70 КК України до покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі;

- вироком Кодимського районного суду Одеської області від 20.08.2014 року за ч.3 ст.185 та ст.395, ст.70, п/п «а» п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він на протязі вказаного строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3 та 4 ч.1 ст.76 КК України;

-вироком Кодимського районного суду Одеської області від 25.11.2014 року за ч.3 ст.185 та ч.1 ст.162, 70, 71 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-вироком Кодимського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року за ст.395 КК України до узгодженої сторонами угоди про визнання винуватості міри покарання у виді арешту та строк 3 (три) місяці,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Так, 30.08.2022 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне проникнення до житла з метою ночівлі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, всупереч ст. 30 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, усвідомлюючи, що житловий будинок є власністю сторонньої особи, не маючи дозволу власника або законного володільця на проникнення до такого об`єкта нерухомого майна, умисно та самовільно зайшов на огороджену територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_3 , законним володільцем якого є ОСОБА_6 , де всупереч волі останньої та за відсутністю визначених законом підстав, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, підійшов до одностворчатих вхідних дверей цього житла та руками відчинив незамкнені вхідні двері, після чого незаконно проник в середину житлового будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння, тим самим порушив право потерпілої ОСОБА_6 на недоторканість житла. В той же день та час обвинувачений ОСОБА_4 був виявлений потерпілою на місці вчинення злочину.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 26.09.2022 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне проникнення до житла з метою ночівлі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, всупереч ст. 30 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, усвідомлюючи, що господарська будівля є власністю сторонньої особи, не маючи дозволу власника або законного володільця на проникнення до такого об`єкта нерухомого майна, умисно та самовільно зайшов на огороджену територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_4 , законним володільцем якого є ОСОБА_7 , де всупереч волі останнього та за відсутністю визначених законом підстав, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, підійшов до одностворчатих вхідних дверей господарської будівлі та руками відчинив незамкнені вхідні двері, після чого незаконно проник в середину цієї будівлі, розташованої на території вказаного домоволодіння, тим самим порушив право потерпілого ОСОБА_7 на недоторканість житла. В той же день та час обвинувачений ОСОБА_4 був виявлений потерпілим на місці вчинення злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 27.09.2022 року не раніше 02 години 00 хвилин, але не пізніше 07 години 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне проникнення до житла з метою ночівлі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, всупереч ст. 30 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, усвідомлюючи, що житловий будинок є власністю сторонньої особи, не маючи дозволу власника або законного володільця на проникнення до такого об`єкта нерухомого майна, умисно та самовільно зайшов на огороджену територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_5 , законним володільцем якого є ОСОБА_8 , де всупереч волі останнього та за відсутністю визначених законом підстав, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, підійшов до вікна, розбив його та через віконний отвір незаконно проник в середину цього житла, розташованого на території вказаного домоволодіння, тим самим порушив право потерпілого ОСОБА_8 на недоторканість житла. В той же день та час обвинувачений ОСОБА_4 був виявлений потерпілим на місці вчинення злочину.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 162 КК України.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_4 , 03.10.2022 року приблизно о 23 годині 00 хвилини, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, діючи в умовах воєнного стану, який введений на території України та затверджений відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№ 64/2022) від 24.02.2022 та Закону «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№ 2102-ІХ) від 24.02.2022, та в подальшому продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№133/2022) від 14.03.2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№7168) від 15.03.2022, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№259/2022) від 18.04.2022 та Законом «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№7300) від 21.04.2022, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№341/2022) від 17.05.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№7389) 22.05.2022, Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.08.2022 (№573/2022) та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (№573/2022) від 15.08.2022, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: потерпілої ОСОБА_9 , вважаючи, що остання спить, через незамкнені вхідні двері увійшов до її будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , де у присутності потерпілої ОСОБА_9 , яка розуміла незаконність його дій, без застосування до неї насильства, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, повторно, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) гривень 00 копійок, які містились на столі біля ліжка потерпілої ОСОБА_9 та належали останній. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 , не зважаючи на зауваження потерпілої щодо незаконності його дій з приводу заволодіння майном, розуміючи, що його дії помітні іншій особі, разом з викраденими ним грошовими коштами залишив вказане домоволодіння та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення судом суті обвинувачення повністю та беззастережно визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях; підтвердив всі фактичні обставини, час та місце вчинення злочинів відповідно до обставин, вказаних в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно з метою ночівлі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 30.08, 26.09 та 27.09.2022 року, незаконно проникав до житлових будинків та господарських споруд сторонніх осіб та порушував їх право на недоторканість житла. Крім того, він дійсно був обізнаний із введенням в Україні воєнного стану та під час його дії, у присутності потерпілої ОСОБА_9 , перебуваючи за її місцем проживання та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що потерпіла розуміє незаконність його дій, без застосування до неї насильства, умисно, відкрито та повторно заволодів її грошовими коштами в сумі 1500 гривень 00 копійок та з викраденим майном зник з місця події.

В судове засідання потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не з`явились та надали до суду заяви, в якій просили підготовче судове засідання та судовий розгляд даного кримінального провадження проводити у їх відсутність. Крім того, зазначили, що при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

Інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи та правильно розуміли їх зміст. У суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції.

З огляду на це, на пропозицію прокурора, яку підтримали обвинувачений та його захисник, суд у відповідності до ч.3ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та ухвалив допитати обвинуваченого, дослідити документи щодо підстав накладення арешту на майно, речових доказів, а також матеріалів, характеризуючих особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд роз`яснив учасникам судового провадження положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вислухавши показання обвинуваченого, суд встановив що вони повністю узгоджуються з встановленими на досудовому розслідуванні обставинами кримінального правопорушення, які прокурор виклав в обвинувальному акті.

Отже, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних проступку та правопорушенні доведена поза розумним сумнівом, дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченеч.4 ст. 186 КК України.

Загальна сума шкоди, завданої потерпілій особі внаслідок злочину складає 1500 гривень.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в розумінні ст.67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують визнаються, серед інших, вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Згідно ст. 34 КК України, п.п. 3,15,19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив та їх правові наслідки» від 04.06.2010 року № 7, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то як повторність так і рецидив злочинів не може бути враховані ще раз при призначенні покарання як обставина, що його обтяжує.

При кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України враховано кваліфікуючу ознаку повторність. Тому таку обставину як рецидив злочинів належить виключити як обтяжуючу. Крім того, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та особи засудженого, виключення цієї обставини, як обтяжуючої, не впливає на вид та остаточну міру покарання.

Стаття 50 КК Українивстановлює, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно дост. 65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання обвинуваченому враховує ступінь та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку та конкретні обставини справи.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що в розумінні ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання та на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Однак, як встановлено, ОСОБА_4 , маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість повторно вчинив корисливий злочин проти власності(грабіж), яка має додаткові кваліфікуючі ознаки, що підвищує ступінь суспільної небезпечності відповідного кримінального діяння, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, яке згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, негативно характеризується за місцем зареєстрованого проживання, не має міцних соціальних зав`язків та перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Отже, призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за таких обставин, з врахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення неможливо без ізоляції від суспільства та йому необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Тому, на підставі ст. 70 КК України, для визначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за доцільне обрати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, що передбачено санкцією ч.4 ст.186 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити попередній - тримання під вартою в державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

У кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, які підлягають скасуванню відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України.

Речовими доказами слід розпорядитись у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд

Засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання.

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою в державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання, а саме: з 04.10.2022 року.

Речові докази: грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень серії МА №8938815, серії ЄЗ №2606469 та серії ЕЗ №5562429, поміщені до паперового конверту білого кольору, який опечатано згідно правил пакування речових доказів та зафіксовано в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.10.2022 року, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області - повернути, у вільне користування та розпорядження, потерпілій ОСОБА_9 .

Речові докази: чоловічу сумку чорного кольору, в якій знаходяться грошові кошти в сумі 26 (двадцять шість) гривень, картку «Приватбанку», паспорт громадянина України та свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_4 , металевий гребінець, сувенірна купюра «100 доларів» та зарядний пристрій «Realme», що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області - повернути власнику.

Скасувати арешти, накладені на майно відповідно до ухвал слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області у даному кримінальному провадженні від 05.09.2022 року та 10.10.2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Кодимський районний суд Одеської області, шляхом подаання апеляційної скарги. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1