Дата документу 23.03.2023
Справа № 334/1738/23
Провадження № 1-кс/334/842/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянин України, освіта вища технічна, непрацюючий, неодружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

за участі: прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 (ордер Серія АР № 1117922 від 23.03.2023), -

встановив:

Слідчий СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, перебувають матеріали кримінального провадження внесеного 25.02.2023 до ЄРДР №0000432.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановленому під час досудового розслідування день, час і місці, при невстановлених обставинах, незаконно придбав корпус бойової ручної гранати Ф-1, яка згідно довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів №402 від 21.03.2023 належить до категорії обмежено небезпечний, 1 (один) предмет циліндричної форми, який згідно довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів №402 від 21.03.2023 являється підривачем типу УЗРГМ, який належить до категорії небезпечний, та предмети схожі на патрони калібру 5,45 мм. в кількості 300 шт.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, у невстановленому під час досудового розслідування день, час і місці, при невстановлених обставинах, незаконно переніс вищезазначені бойові припаси та вибухові речовини до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому незаконно зберігав їх.

Згідно висновку експерта від 22.03.2022 №СЕ-19/108-23/4005-БЛ виявлені та вилучені в ході обшуку предмети схожі на патрони калібру 5,45 мм. в кількості 300 шт., є боєприпасами нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм., промислового виробництва України, що призначені для стрільби з автоматів конструкції Калашникова (АК-74, АКС -74, АКС-74У), ручних кулеметів конструкції Калашникова (РПК-74, РПКС-74), які придатні до стрільби.

У ході проведення санкціонованого обшуку, проведеного на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя, за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено вищевказані бойові припаси та вибухові речовини, які він діючи умисно, незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за

ч. 1 ст. 263 КК України, а саме придбання, перенесення та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобі, без мети збуту, діючи в порушення вимог статей 25 (зберігання наркотичних засобів, психотропних засобів, психотропних речовин та прекурсорів), 27 (Придбання, реалізація наркотичних засобів, психотропних речовині прекурсорів) Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав речовину сіро-зеленого кольору рослинного походження, яку в подальшому, маючи злочинний намір спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів, почав незаконно зберігати за місцем свого мешкання, без мети подальшого збуту.

У ході проведення санкціонованого обшуку, проведеного на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя, за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено полімерний пакет з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження.

Згідно висновку експерта від 22.03.2023 №СЕ-19/108-23/4006-НЗПРАП, виявлена та вилучена в ході обшуку речовину сіро-зеленого кольору рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої заборонено канабісом, маса якого складає 421,688 г. в перерахунку на висушену речовину.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за

ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети їх збуту.

21.03.2023 ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України .

22.03.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування/суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали з підстав зазначених в ньому, просили клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати йому будь-який більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи вказані у клопотанні ризики недоведеними. Просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистої поруки, або інший не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтоване клопотання та заперечення на клопотання, дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше не судимий, підозрюється у вчиненні кримінального проступку ч. 1 ст. 309 КК України та злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що додані до клопотання матеріали (протокол обшуку від 21.03.2023, рапорти, постанова про визнання речовими доказами, довідки про категорію вибухонебезпечності, висновки експерта) свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують. Копії вказаних матеріалів додано до клопотання та досліджено у судовому засіданні.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язує його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У клопотанні, так і в судовому засіданні слідчим та прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на цей час слідством не встановлені всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а саме шляхи придбання бойових припасів, вибухових речовин та наркотичних засобів, що може вплинути на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Разом з тим, слідчий суддя вважає недоведеним наявність ризиків передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (який, на думку слідчого, підтверджується тим, що ОСОБА_5 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, може покинути територію Запорізької області та України) виходячи з наступного.

Крім того, слідчий суддя вважає, що тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так, міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути виправдана очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Доказів того, що підозрюваний може покинути територію Запорізької області чи Україну, не надано.

Матеріалами доданими до клопотання підтверджується, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання де зареєстрований.

Підозрюваний ОСОБА_5 потребує застосування до нього запобіжного заходу. Водночас слідчий суддя не погоджується із стороною обвинувачення в тому, що застосування до підозрюваного більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів, не буде здатним запобігти ризику вчинення ним кримінальних правопорушень.

Наведені вище фактичні дані у сукупності дають підстави для висновку про відсутність підстав для застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, та про те, що доведеному ризику здатний запобігти запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання підозрюваного.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором та слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та наявність ризику, передбаченого п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не доведено що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання наведеному ризику, слідчий суддя доходить висновку що з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження до ОСОБА_5 доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, який забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час досудового слідства.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно матеріалів клопотання, підозрюваний ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

При обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, визначені п.п. 1-3 ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29, 55, 63, 129 Конституції України, ст. ст. 131-132, 176-178, 181, 183, 193-194, 196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В клопотанні слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки або іншого не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному 25.02.2023 до ЄРДР №0000432, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України (підозра не предявлялась), ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме до 22 травня 2023 року, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі процесуальні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися цілодобово з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 22 травня 2023 року.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що у разі ухилення від виконання цієї ухвали слідчим суддею, судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу щодо нього на більш суворий.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали про обрання міри запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 покласти на Запорізьке районне управління поліції ГУНП в Запорізькій області

Копію ухвали для контролю за поведінкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після її оголошення.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: