Справа № 458/161/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/46/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7

з участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Турківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад цього злочину.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді, вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки місцевого суду, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Прокурор не погоджується із наданою місцевим судом оцінкою протоколу огляду місця події. Вказує, що положеннями ч. 3 ст. 214 КПК України передбачено можливість проведення у невідкладених випадках огляду місця події до внесення відомостей в ЄРДР. Покликається, що участь ОСОБА_10 при огляді місця події 11.11.2021р. чітко стверджується, зокрема показаннями останнього, який у судовому засіданні місцевого суду зазначив, що спільно із лісничим ОСОБА_11 виявив обвинуваченого з кінною підводою, на якій знаходилась деревина, а після цього заміряв лісопродукцію на кінній підводі, знайшов у лісі пень від цієї лісопродукції та повідомив про даний факт своє керівництво, яке викликало працівників поліції. Крім цього, допитаний у судовому засіданні місцевого суду слідчий ОСОБА_12 зазначив, що після отримання повідомлення про незаконну порубку лісу, виїхав у складі слідчо-оперативної групи на місце події, де разом із ОСОБА_10 пішов до лісового масиву. На місці виявив лісопродукцію і як слідчий провів огляд місця події та проводив заміри рулеткою виявленої деревини, ствердивши, що присутнім при цьому був ОСОБА_10 , якого він помилково не вписав у протокол огляду місця події.

Вказує на хибність твердження суду про те, що у протоколі огляду місця події не зафіксовано слідової інформації кінної підводи, оскільки у даному протоколі огляду місця події чітко зазначено, що у глибині лісового масиву за слідами від кінної підводи виявлено пень породи «Ялиця». Згідно показань свідка ОСОБА_10 щодо обставин виявлення ним ОСОБА_7 з кінною підводою, на якій знаходилася деревина, свідок особисто заміряв лісопродукцію на кінній підводі, за слідами виявленої кінної підводи знайшов у лісі пень від цієї лісопродукції і їх заміри співпали. Вважає, що такі показання свідка ОСОБА_10 також спростовують висновки місцевого суду про наявність сумнівів, що лісопродукція, яку перевозив обвинувачений, та яка оглянута та вилучена слідчим у лісовому масиві, а також виявлений лісником ОСОБА_10 пень, складають одне єдине ціле дерево.

Крім цього, прокурор покликається, що згідно положень КПК застосування технічних засобів фіксації при проведенні такої слідчої дії, як огляд місця події, не є обов`язковим. Вважає припущеннями доводи суду, про те, що відсутність як додатків до протоколу від 11.11.2021р. відповідних фототаблиць унеможливлює беззаперечно встановити з прив`язкою до місцевості місце виявлення лісничим обвинуваченого ОСОБА_7 та кінної підводи, місце знаходження лісопродукції, яка була виявлена після того, як перевернулась кінна підвода. Такі доводи суду не узгоджуються із дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про те, що лісопродукція, яка випала з кінної підводи на землю та яка залишалася без нагляду тривалий час, є тою самою лісопродукцією, яку перевозив обвинувачений, дану лісопродукцію ніхто не міг замінити та це є та сама лісопродукція, яку і перевозив обвинувачений.

Не погоджується із твердженням суду про те, що суду не надано доказів того, що сліди, які вели від місця виявлення обвинуваченого з лісопродукцією до пня, належать кінній підводі обвинуваченого, яка у подальшому була вилучена у нього під час обшуку 25.01.2022р., оскільки, згідно висунутого ОСОБА_13 обвинувачення, це не входило до предмету доказування і є порушенням вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

Також прокурор не погоджується із оцінкою судом слідчих експериментів, проведених із свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 оскільки досліджені судом протоколи цих слідчих експериментів та переглянуті в суді відеозаписи цих слідчих дій вказують на те, що ці свідки вільно орієнтуються на місцевості, вказують про обставини та місце виявлення обвинуваченого, зупинення кінної підводи під його керуванням із навантаженою незаконно зрізаною лісопродукцією, виявлення одного пня породи «Ялиця». Крім цього звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено строків проведення такої слідчої дії як слідчий експеримент.

В апеляційній скарзі прокурор звертає увагу на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні місцевого суду сам визнав факт перевезення, не маючи на це спеціального дозволу на використання лісових ресурсів, однак зазначив, що перевозив суху деревину, а не сироростучу, та не знав, будучи місцевим мешканцем, що це територія національного природного парку. Однак місцевий суд, без належної оцінки цих обставин, надав перевагу показанням саме обвинуваченого, без жодної мотивації спростування показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та долучених документів по справі.

Покликається, що стороною обвинувачення на підтвердження предмету злочину надано відповідні документи, які складені уповноваженими особами відповідно до вимог закону, і законність їх складання ніким не оспорюється. А саме, протокол про лісопорушення від 15.11.2021 № 8, складений лісником з участю працівників ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , де такими виявлено самовільну порубку дерева породи «Ялиця» та додані до нього документи: матеріально - грошова оцінка; польову перелікова відомість; пояснення лісника обходу №2 ОСОБА_10 , пояснення лісника обходу № 1 ОСОБА_11 ; пояснення лісничого ОСОБА_14 , а також заява ОСОБА_7 про добровільну видачу ним бензопили, протокол огляду місця події від 11.11.2022р.; довідка Турківського ДЛГІ «Галсільліс» № 26 від 17.02.2022 про те, що ОСОБА_7 протягом 2021 року лісоматеріали та дрова паливні не виписував. Однак такі документи судом безпідставно не взято до уваги та визнано неналежними доказами.

Не взято до уваги і той факт, що кінну підводу під керуванням ОСОБА_7 із завантаженою незаконно зрубаною лісопродукцією лісниками зупинено неподалік місця рубки одного дерева породи «Ялиця», актом секвестру № 3 де секвестровано деревину, показами свідка ОСОБА_10 , який чітко вказав, що деревина яку перевозив ОСОБА_7 була сироростуча та він за слідами кінної підводи знайшов пень від цієї деревини із свіжою біля нього тирсою. Обмірявши пень і деревину з підводи - обміри співпали.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що наявність розбіжностей в показаннях свідка ОСОБА_10 та слідчого ОСОБА_12 у частині часу проведення огляду місця події 11.11.202р. та проведення замірів пня і деревини, то такі не є суттєвими та не можуть ставитись в основу виправдувального вироку, оскільки з часу події пройшло 8 місяців, проте показання цих осіб є послідовними та логічними і у сукупності розкривають картину злочину, вчиненого ОСОБА_7 .

Вказує, місцем вчинення злочину за обставин цього кримінального провадження, є територія об`єктів природно-заповідного фонду, і на підтвердження цього сторона обвинувачення надала суду довідки Турківського ДЛГП «Галсільліс» за № 142, 143, у яких допущено помилку у даті, а саме такі датовано 15.10.2021р., тобто до внесення відомостей в ЄРДР, однак у суді слідчий ОСОБА_12 чітко вказав, що у зазначенні місяця складання та видачі цих документів працівниками лісогосподарського підприємства допущено описку, і збір документів до внесення відомостей у ЄРДР не здійснювався. При цьому, свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив, що вказана територія належить до природно-заповідного фонду України.

У ході перегляду оскаржуваного вироку, у порядку ч. 3 ст. 404, ч. 1 ст. 405 КПК України, просить дослідити наявні у справі письмові докази.

Адвокат ОСОБА_9 , як захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, у яких просить залишити оскаржуваний вирок без змін. Наводячи у запереченнях зазначені у вироку суду мотиви прийнятого у справі рішення, захисник не погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора. Вказує, що аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акта не дозволяє дійти висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, показання свідків є недостатніми для постановлення обвинувального вироку.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 11.11.2021р. близько 18.30 год, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного перевезення незаконно зрубаних дерев, які були зрубані невстановленими досудовим розслідуванням особами, не маючи спеціального дозволу на використання лісових ресурсів та на їх перевезення, перебуваючи в лісовому масиві кварталу №13 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс», територія якого відноситься до Регіонального ландшафтного парку «Надсянський», що знаходиться на території Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області і належить відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України, незаконно, за допомогою гужового транспорту (кінної підводи) перевозив незаконно зрубану деревину породи «Ялиця» в кількості 2 (двох) сортиментів, довжиною 5 метрів кожен та діаметром в грубшому кінці 37 та 32 см відповідно, з лісового масиву Регіонального ландшафтного парку «Надсянський» в напрямку села Нижня Яблунька Боринської територіальної громади Самбірського району Львівської області, де на виїзді з лісового масиву був виявлений та зупинений працівниками лісової охорони.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.246 КК України - незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурори підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги сторони обвинувачення, з огляду на безпідставність таких, та просили залишити без змін оскаржуваний вирок суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 наведені вимоги закону дотримано не у повній мірі.

Згідно зі ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Органом досудового розслідування ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КПК України, а саме у незаконному перевезенні незаконно зрубаних дерев на території природно - заповідного фонду.

За наслідками судового розгляду місцевий суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_15 є склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 КПК України.

Згідно оскаржуваного вироку, таке рішення судом першої інстанції прийнято з урахуванням наданих у судовому засіданні пояснень обвинуваченого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також на підставі досліджених судом доказів, частина яких судом була визнана неналежними.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Критерії визначення належності, допустимості та достовірності доказів встановлені у статтях 85-89 КПК України. У судовому рішенні має бути чітко зазначено, який саме доказ визнано судом неналежним, недопустимим чи недостовірним, а також наведено відповідні мотиви на підтвердження цього.

Процес оцінки доказів передбачає: необхідність формування внутрішнього переконання; всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності; необхідність керуватися законом при прийняті рішення. Ніякі докази не мають для суб`єкта оцінки наперед встановленої сили.

Стаття 94 КПК України вимагає, щоб внутрішнє переконання суб`єкта оцінки ґрунтувалось на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з вимогами закону, тобто закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, місцевий суд дійшов передчасного висновку про недоведеність ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Зокрема, при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий суд не дав належної правової оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 та допитаних у справі свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , як окремо так і у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Так, згідно показань самого обвинуваченого ОСОБА_15 , який у судовому засіданні місцевого суду фактично підтвердив, що у день події поїхав з товаришем підводою у ліс у пошуках деревини, а коли знайшов таку, то завантажив її на підводу та, проїхавши близько 200-300 м, зустрів лісників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який подзвонив комусь у лісгосп, поліцію. Зазначив, що коли їхав разом з ОСОБА_10 підводою у село, така на дорозі перекинулась і деревина випала з підводи. Справивши підводу ОСОБА_10 наказав йому покинути деревину та їхати у село без неї. Приїхавши додому, приблизно через одну годину, приїхали працівники поліції та ОСОБА_10 та почали оформляти заяву, що нібито він, ОСОБА_7 , зрізав дерево і його перевозив. Зазначив, що поліцейські вказали йому, що потрібно писати, сказали, що йому нічого не буде. Також, у будинку, працівники поліції склали протокол і сказали видати бензопилу. Він видав їм стару бензопилу, яка була в неробочому стані, бо їм треба для якоїсь справи, та після цього працівники поліції поїхали. Ствердив, що він не зрізав дерева, а лише знайшов сухостій і його взяв для опалювання будинку. Про те, що це могла бути територія національного природного парку він не знав, оскільки це не було в лісі, а на полі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що працює лісником Надсянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс». З обвинуваченим ОСОБА_7 знайомий, є односельчанами. Вказав, що під час обходу з лісником ОСОБА_11 11.11.2021р. о 18 год. повертаючись з лісу, з урочища Соколики, приблизно у кварталі №13 почули звук бензопили та пішли на цей звук. Йшли приблизно 2 км. Побачив, що їде кінна підвода, посвітив ліхтарем. Це їхав ОСОБА_17 і віз лісопродукцію - 2 дерева. Запитав ОСОБА_7 хто йому дозволив різати деревину, на що ОСОБА_7 відповів, що деревина йому потрібна для опалення житлового будинку. Лісопродукція була свіжозрізаною, бо була свіжа тирса. Разом із ОСОБА_7 були 2 хлопці шкільного віку і один із бензопилою втік до лісу. Бензопили у руках ОСОБА_7 не бачив. Тоді, він, ОСОБА_10 , заміряв деревину та пішов по слідах шукати пень від зрізаної деревини, а ОСОБА_11 залишився біля кінної підводи. По дорозі зателефонував лісничому та повідомив про виявлене лісопорушення. Лісничий сказав, що подзвонить на 102. Зазначив, що по слідах знайшов пень, заміряв його, розміри співпадали з розмірами лісопродукції, яку віз ОСОБА_7 , заміри пня та лісопродукції співпадали - 37 см. Коли повернувся, пройшовши 200-300 м, то подзвонив у поліцію та повідомив про даний факт. З`їжджаючи з лісу в село разом зі ОСОБА_7 , підвода перекинулась. Після цього, ОСОБА_7 скинув лісопродукцію та вони продовжили рух в село. З`їхавши у село, на них чекали працівники поліції. Разом з поліцейськими пішли до житлового будинку ОСОБА_7 , де поліцейські відбирали у нього та ОСОБА_7 пояснення. Про бензопилу нічого йому не відомо. Після цього, близько 22.00-23.00 год. разом зі слідчим поїхали до лісу, де лежала розгружена деревина та яка знаходилась у лісі. Їхали приблизно 15-20 хв. Було темно, не пам`ятає дій слідчого, у тому числі чи проводив фотографування. Після цього, він, ОСОБА_10 , рулеткою заміряв лісопродукцію та пішли до пня, при цьому слідчий не складав ніяких документів. Знайшли пень по сліду від трелювання деревини. Він, ОСОБА_10 , заміряв розмір пня. Вказав, що нічого не підписував, окрім пояснення, які давав працівникам поліції у житловому будинку ОСОБА_7 . Планових рубок на місці виявлення пня не було, планові рубки є в іншому кварталі.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що виконував обов`язки лісника обходу № 3 кварталу 21 або 22 Надсянського лісництва. У жовтні-листопаді 2021 близько 19.00-19.30 год. разом з ОСОБА_10 здійснювали рейд в лісі та почули звук бензопили. Йдучи на звук бензопили, пройшовши приблизно 2 км виявили на полі ОСОБА_7 з конем та возом. ОСОБА_10 зупинив кінну підводу, бо то його обхід. Про що ОСОБА_10 розмовляв з ОСОБА_7 не чув. На возі, можливо, була деревина, однак було темно, тому точно не може сказати, що це була за деревина. Бензопили у ОСОБА_7 не бачив. Зазначив, що крім ОСОБА_7 нікого більше не бачив, було темно. Він не міряв деревину, все робив ОСОБА_10 . Постояв біля кінної підводи поки ОСОБА_10 ходив у ліс шукати пень. Після цього, пішов до свого житлового будинку, працівників поліції не бачив. Чи заміряв ОСОБА_10 колоди, пні - йому не відомо. ОСОБА_10 перебував у лісі приблизно 10-15 хв.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_12 (слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області) у судовому засіданні місцевого суду надав пояснення щодо обставин проведення ним, зокрема 11.11.2021р. огляду місця події у лісовому масиві поблизу с. Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області, де було виявлено лісопродукцію. Зазначив, як після того ОСОБА_10 вказав, де він виявив пень у лісовому масиві. Пояснив, що потім він пішов у село до будинку, де проживає обвинувачений, де під час спілкування з останнім, він добровільно видав бензопилу.

З огляду на наведені показання, колегія суддів не може цілком погодитись із наведеним у вироку висновком суду першої інстанції, що дані протоколу огляду місця події від 11.11.2021р., а саме ділянки лісового масиву поблизу с. Н. Яблунька Самбірського району Львівської області обхід № 2 кварталу № 13 Надсянського лісництва, у сукупності з іншими доказами не доводить версії сторони обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 246 КК України.

Так, даними протоколу огляду місця події від 11.11.2021р. встановлено, що таким оглядом є ділянка лісового масиву поблизу с. Н. Яблунька Самбірського району Львівської області обхід № 2 кварталу № 13 Надсянського лісництва, де було виявлено два сортименти дерева породи ялиця довжиною 5 м діаметрами 37 см та 32 см у грубшому кінці, а також на відстані близько 500-600 у глиб лісового масиву за слідами від кінної підводи виявлено пень породи Ялиця діаметром 37х35 см.

При цьому, згідно оскаржуваного вироку даний протокол огляду місця події від 11.11.2021р. судом першої інстанції не визнавався недопустимим доказом.

Також, колегія суддів вважає, що наведена у вироку оцінка місцевого суду протоколів слідчих експериментів від 13.01.2022р. за участю свідка ОСОБА_10 та від 24.01.2022р. за участю свідка ОСОБА_11 із відеозаписами до них є неоднозначною. У своєму рішенні суд чітко не визначив чи є ці докази належними чи неналежними, допустимими чи недопустимими.

З наведеного у вироку висновку суду про те, що слідчим не у повному обсязі та поверхнево проведено ці слідчі експерименти, неможливо зрозуміти оцінку вказаного доказу у цілому. Покликання на те, що дані проведених у справі слідчих експериментів зі свідками не відображають всю послідовність дій свідків не може бути беззаперечним свідченням того, що вказані докази не містять жодної інформації щодо фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Крім цього, згідно оскаржуваного вироку місцевий суд вірно врахував, що однією з ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, є предмет злочину, а саме дерева і чагарники, які ростуть у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду.

За наслідками судового провадження місцевий суд дійшов до висновку, що органом досудового розслідування не встановлено, а стороною обвинувачення у суді не доведено, яку саме деревину віз обвинувачений на кінній підводі - сироростучу чи сухостій.

В апеляційній скарзі прокурор покликається, що стороною обвинувачення на підтвердження предмету злочину надано відповідні документи, які складені уповноваженими особами відповідно до вимог закону, і законність їх складання ніким не оспорюється. А саме, протокол про лісопорушення від 15.11.2021 № 8, складений лісником з участю працівників ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , де такими виявлено самовільну порубку дерева породи «Ялиця» та додані до нього документи: матеріально - грошова оцінка; польову перелікова відомість; пояснення лісника обходу №2 ОСОБА_10 , пояснення лісника обходу № 1 ОСОБА_11 ; пояснення лісничого ОСОБА_14 , а також заява ОСОБА_7 про добровільну видачу ним бензопили, протокол огляду місця події від 11.11.2022р.; довідка Турківського ДЛГІ «Галсільліс» № 26 від 17.02.2022 про те, що ОСОБА_7 протягом 2021 року лісоматеріали та дрова паливні не виписував. Однак, як стверджує прокурор, такі документи судом безпідставно не взято до уваги та визнано неналежними доказами.

Згідно оскаржуваного вироку, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази не підтверджують версію сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_7 перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду, а тому визнав вказані докази неналежними.

Однак, колегія суддів вважає, що у даному випадку такий висновок місцевого суду належним чином не вмотивований, а відтак і передчасний.

Так, згідно положень ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Водночас, у протоколі про лісопорушення від 15.11.2021 № 8 та у доданих до нього документах, зокрема у поясненнях лісника обходу №2 ОСОБА_10 , зазначено про вчинення ОСОБА_7 незаконної порубки сироростучих дерев, а саме самовільної рубки сироростучого дерева породи ялиця, кількістю 1 дерево, діаметром 36 см, що вчинено у лісовому масиві кварталу №13 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс».

При цьому, у своїх показаннях свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні місцевого суду чітко ствердив про обставини виявлення ним обвинуваченого, чого не заперечив і сам ОСОБА_7 у своїх поясненнях. Свідок ОСОБА_10 також чітко повідомив, що деревина яку перевозив ОСОБА_7 була сироростуча та він за слідами кінної підводи знайшов пень від цієї деревини із свіжою біля нього тирсою. Обмірявши пень і деревину з підводи - обміри співпали.

Крім цього, під час проведення 13.01.2022р. слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 також послідовно повідомив про вказані обставини події та показав місцезнаходження виявленого ним за слідами від кінної підводи пня.

Крім цього, згідно даних зазначеного вище протоколу огляду місця події від 11.11.2021р., на ділянці лісового масиву поблизу с. Н. Яблунька Самбірського району Львівської області обхід № 2 кварталу № 13 Надсянського лісництва було виявлено два сортименти дерева породи ялиця довжиною 5 м діаметрами 37 см та 32 см у грубшому кінці, а також на відстані близько 500-600 у глиб лісового масиву за слідами від кінної підводи виявлено пень породи Ялиця діаметром 37х35 см.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що наведені у вироку мотиви виправдання ОСОБА_7 є недостатніми та передчасними, оскільки місцевим судом у даному випадку при прийняті оскаржуваного рішення не усім доказам надано належну та чітку правову оцінку, що унеможливлює належним чином оцінити сукупність зібраних у справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, та впливає на всебічність, повноту та об`єктивність розгляду усіх обставин справи в їх сукупності.

Наведені обставини свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування чи зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім цього, відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено, зокрема порушення, передбачені п.7 ч.2 ст.412 КПК України.

Ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на наведене, під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати надані докази та дати їм належну правову оцінку у відповідності до вимог ст.94 КПК України, перевірити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд провадження щодо ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: