печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000631,-

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000631. Просить скасувати постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 03 березня 2023 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000631 від 22.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого за ч.2, ст.364 та ч.2, ст.366 КК України. Зобов`язати слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, визнати гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілою у кримінальному провадженні № 0000631 від 22.08.2022,відкритому за фактом та з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2, ст.364 та ч.2, ст.366 КК України. В обґрунтування скарги посилається на те, що 22.08.2022 Головним управлінням Державного бюро розслідувань відкрито кримінальне провадження № 0000631 за фактом примусового відчуження службовими особами, зокрема, придбаного мною автомобіля МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_1 з порушенням норм законодавства, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2, ст.364 та ч.2, ст.366 КК України. 01.03.2023, слідчому скаржником було направлено заяву про залучення до кримінального провадження як потерпілої, за результатами розгляду якої ним винесено оскаржувану постанову від 03.03.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні. Відмову мотивовано тим, що: «автомобіль, який належить ОСОБА_3 вилучений на підставі наказу командувача ОК «Південь», який на даний час не скасований та його не визнано протиправним, а висновок про вартість майна користувачем зроблено». В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу посилається на те, що відмова у задоволенні клопотання є необґрунтованою, безпідставною, постанова формально винесеною в порушення вимог КПК України, просить її скасувати. У судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, просила розглянути скаргу у відсутність. Слідчий в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд скарги у відсутність, прости задоволення скарги заперечує. Правило щодо неможливості розгляду скарг за відсутності особи, що подала скаргу передбачає розгляд скарг за обов`язкової участі особи, разом з тим, до суду надійшла заява особи, яка її подала про розгляд скарги за його відсутності, слідчий суддя визнав за можливе перейти до розгляду скарги без участі особи, що подала скаргу в судовому засіданні на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку. 01.03.2023, ОСОБА_3 було направлено заяву про залучення до кримінального провадження як потерпілої, за результатами розгляду якої ним винесено оскаржувану постанову від 03.03.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні. Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. А саме, у ч. 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації. Так, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи відмови слідчого в частині вимог щодо вчинення процесуальних дій та слідчих дій у кримінальному провадження. Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови від 03.03.2023 року, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що не здобуто фактів спричинення шкоди заявнику. За таких обставин, постанова підлягає скасуванню. Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити. Скасувати постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 03 березня 2023 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000631 від 22.08.2022.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1