Справа № 357/8080/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0000272, внесене до ЄРДР 29.10.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривець, Ставищенського району, Київської області, громадянина України, працюючого охоронцем в ТОВ "Шериф-Біла Церква", одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія «№ 35» від 31 січня 2019 року № 17 о/с-пр. лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 призначено на посаду інспектора відділу нагляду та безпеки Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)».
Старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_3 відповідно до присяги співробітника Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів належать - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції і беруть участь зокрема у нагляді і контролі за виконанням законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом.
Відповідно до посадової інструкції, затвердженої 20 червня 2017 року начальником Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», інспектор відділу нагляду та безпеки Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» ОСОБА_3 в своїй роботі керується Конституцією України, іншими законами України, Кримінально-виконавчим кодексом України, Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, інструкцією з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань, нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, а також положенням відділу нагляду і безпеки.
Відповідно до ч. 2 Розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, п. 1 Примітки до ст. 364 КК України, службовими особами у ст. ст. 364, 368, 368-5, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Таким чином ОСОБА_3 займаючи вказану посаду, маючи спеціальне звання старший лейтенант внутрішньої служби, з моменту призначення на зазначену посаду є працівником правоохоронного органу, представником влади, а тому відповідно до ч. 2 ст. 18 КК України та примітки 1 ст. 364 КК України є службовою особою.
Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» особам рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особа, уповноважена на виконання функцій держави, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язана невідкладно вжити заходів щодо: відмови від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Водночас ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді інспектора відділу нагляду та безпеки Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», не зважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, здійснюючи функції представника влади, будучи працівником правоохоронного органу, тобто являючись службовою особою органів державної кримінально-виконавчої служби, відповідно до вимог зазначеного законодавства зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, знехтував вимогами законодавства, висловивши прохання надати неправомірну вигоду для себе за вчинення ним дій з використанням наданого йому службового становища та одержав неправомірну вигоду за наступних обставин.
На початку жовтня 2021 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи на території Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», розташованої за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16, маючи умисел на одержання неправомірної вигоди, повідомив засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зможе безперешкодно на територію установи виконання покарань пронести останньому заборенені до використання в установах виконання покарань предмети, а саме мобільні телефони із зарядними пристроями до них, за що ОСОБА_6 повинен передати ОСОБА_3 неправомірну вигоду від 500 гривень за кожен пронесений мобільний телефон із зарядним пристроєм. Також ОСОБА_3 роз`яснив ОСОБА_6 умови передачі йому грошей за вчинення таких дій та умови передачі йому мобільних телефонів із зарядними пристроями, які необхідно пронести на територію установи виконання покарань.
Крім того, ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_6 , що у разі його погодження на вчинення ним таких дій та у разі подальшої відмови ОСОБА_6 , він притягне його до дисциплінарної відповідальності та створить інші негативні умови під час відбування ним покарання.
ОСОБА_6 , розуміючи протиправність вимог та дій ОСОБА_3 , звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення злочину останнім.
24 листопада 2021 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, під час спілкуванння ОСОБА_6 з ОСОБА_3 , останній, маючи умисел на одержання неправомірної вигоди, повідомив ОСОБА_6 , що для пронесення йому мобільних телефонів із зарядними пристроями на територію Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» необхідно, щоб особа, яка не перебуває в місцях позбавлення волі, поштовим відправленням через оператора поштового зв`язку «Нова пошта» на ім`я ОСОБА_3 відправила необхідну кількість мобільних телефонів та в подальшому перерахувала на його банківський рахунок банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти з розрахунком 1000 гривень за кожен мобільний телефон із зарядним пристроєм, незалежно від марки та моделі.
Про необхідність допомоги у відправленні мобільних телефонів з зарядними пристроями через оператора поштового зв`язку «Нова Пошта» та перерахування грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_3 , ОСОБА_7 повідомив свого знайомого ОСОБА_8 , який погодився здійснити поштове відправлення мобільних телефонів та перерахувати грошові кошти на номер банківської картки ОСОБА_3
2 грудня 2021 року приблизно о 12:15 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в поштовому відділенні оператора поштового зв`язку «Нова Пошта» № 24, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 28 А, здійснив поштове відправлення з мобільними телефонами марки «Lenovo» в кількості 3 штук та з мобільними телефонами марки «Huawei» в кількості 2 штуки на адресу оператора поштового зв`язку «Нова Пошта», розташованого за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Стуса, 2/147 на ім`я ОСОБА_3 та, в подальшому, того ж дня, о 12:23 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 32, через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» здійснив переказ грошових коштів в сумі 4000 гривень на банківський рахунок ОСОБА_3 банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 .
Того ж дня, приблизно о 12:29 год., під час телефонної розмови ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , останній повідомив про здійснення поштового відправлення на його ім`я мобільних телефонів в кількості 5 штук та переказу грошових коштів на його банківський рахунок в сумі 5000 гривень. У ході цієї ж телефонної розмови ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 , що надійшло 4000 гривень.
2 грудня 2021 року о 12:41 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля станції метро «Лук`янівська» в м. Києві, через термінал самообслуговування банку АТ «Айбокс банк» здійснив переказ грошових коштів в сумі 1000 гривень, з урахуванням комісії банку на банківський рахунок ОСОБА_3 банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 надійшли грошові кошти у загальній сумі 4999,1 грн., про що повідомив ОСОБА_6 , який, в свою чергу, повідомив про це ОСОБА_3 та останній розпорядився зазначеними грошовими коштами на власний розсуд.
3 грудня 2021 року приблизно о 20:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у поштовому відділенні оператора поштового зв`язку «Нова Пошта», розташованого за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Стуса, 2/147, отримав поштове відправлення від ОСОБА_8 з мобільними телефонами марки «Lenovo» в кількості 3 штуки та з мобільними телефонами марки «Huawei» в кількості 2 штуки, необхідними для пронесення ОСОБА_6 на територію Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)».
4 грудня 2021 року приблизно о 10:43год., ОСОБА_3 із вказаними мобільними телефонами безперешкодно пройшов на територію Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», де передав ОСОБА_6 вказані мобільні телефони в кількості 5 штук, вчинивши дії в інтересах ОСОБА_6 , за одержання неправомірної вигоди.
ОСОБА_3 вчинив прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України.
В підготовчому судовому засідання сторони надали до суду угоду про визнання винуватості, укладену 14.10.2022 року, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України, надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , яку сторони просили затвердити.
За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 368 КК України та істотних для цього кримінального провадження обстави. Обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу, а саме двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України. Підстави, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні, та просив суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, погодився з встановленими обставинами. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену міру покарання. Запевнив суд, що взмозі виконати узгоджене, в тому числі, основне покарання, а саме сплатити штраф у сумі 34000 грн.
Захисник в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а саме у проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто кримінальному правопорушенні, яке, згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.
Шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.
Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, при її затвердженні враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні вагітну дружину, на обліку у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває, може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні. Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись, ст. 314, ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 14.10.2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 14.10.2022 року покарання за ч. 1 ст. 368 КК України штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Речові докази:
- експрес-накладну № 4810 від 02 грудня 2021 року про відправлення ОСОБА_8 ) ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ) до відділення № 15 Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в м. Біла Церква Київської області мобільних телефонів в кількості 5 штук; квитанцію Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» «ТS208364» від 02 грудня 2021 року про поповнення рахунку № НОМЕР_3 , отримувачем якого є ОСОБА_3 , грошей сумі 4000 гривень та квитанцію 01Х2-ТY83- PRQ 9-87JА про поповнення через термінал самообслуговування «ІВох» від 02 грудня 2021 року рахунку № НОМЕР_4 (номер телефону отримувача НОМЕР_2 ), грошей сумі 999 гривень 10 копійок, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження - зберігати у матерілах кримsнального провадження;

- банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з наявною в ньому SIM-карткою оператору телекомунікацій «Vodafone» з ідентифікаційними номерами: НОМЕР_7 , 0011, НОМЕР_8 та з SIM-карткою оператору телекомунікацій «Kyivstar» з ідентифікаційними номерами: НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , які належать ОСОБА_3 та знаходяться в камері зберігання речових доказів ТУ ДБР розташованого у м. Києві, - повернути ОСОБА_3 , як власнику майна;

- мобільний телефон марки «Nokia» ІМЕН: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_13 з SIM-карткою оператору телекомунікацій «Kyivstar» з ідентифікаційними номерами: НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , мобільний телефон марки «Lenovo» ІМЕН: НОМЕР_16 , ІМЕІ2: НОМЕР_17 , мобільний телефон марки «Huawei» ІМЕН: НОМЕР_18 , ІМЕІ2: НОМЕР_19 ; мобільний телефон марки «Lenovo» ІМЕІ: НОМЕР_20 , мобільний телефон марки «Huawei» ІМЕН: НОМЕР_21 , ІМЕІ2: НОМЕР_22 та мобільний телефон марки «Lenovo» ІМЕН: НОМЕР_23 , ІМЕІ2: НОМЕР_24 , zrs знаходяться в камері зберігання речових доказів ТУ ДБР розташованого у м. Києві, - конфіскувати на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1