Справа № 129/1681/20
Провадження №11-кп/801/1270/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000133, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 02.04.2020 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000133, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 02.04.2020 закрито.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що на момент подання стороною захисту відповідного клопотання спливли строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, що є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не з`ясував, чи мало місце кримінальне правопорушення, чи вірна кваліфікація дій особи, чи винна особа у його вчиненні. Також на думку апелянта суд не з`ясував належним чином, чи дійсно минули строки, передбачені ст. 49 КК України з огляду на наявність доказів, що вказують на ухилення обвинуваченого від суду (накладення грошового стягнення через неявку до суду). Також серед доводів апеляційної скарги вказується на те, що під час розгляду клопотання захисника суд не з`ясував думку потерпілого, як того вимагає ч. 2 ст. 288 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого через істотні порушення кримінального процесуального закону (неповідомлення потерпілого та його представника про час та місце судового засідання), проте зазначив, що прийняте рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності в цілому є правильним.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 надав письмову заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутності в якій просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній.
Інші учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання (про що свідчать довідки про доставку SMS повідомлень) в судове засідання не з`явились, що з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з ухвали, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а встановлені порушення кримінального процесуального закону не є настільки істотними, які б потягнули скасування судового рішення.
Так, під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Як убачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, вчинено останнім 01.04.2020, з чого можливо зробити висновок, що на час розгляду судом клопотання сторони захисту про звільнення особи від кримінальної відповідальності дійсно минули строки, визначені законом про кримінальну відповідальність.
Стосовно доводів представника потерпілого про не з`ясування судом чи мало місце кримінальне правопорушення, чи вірна кваліфікація дій особи, чи винна особа у його вчиненні, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Як убачається з обвинувального акта (т. 1 а.с. 2-4), ОСОБА_9 було висунуто обвинувачення саме за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у заподіянні легких тілесних ушкоджень. Щодо доведеності вини суд наголошує, що прийняття рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України не вимагає ані доведення вини, ані визнання такої особою, стосовно якої приймається відповідне рішення. Визначальним для розгляду відповідного клопотання є згода обвинуваченого на таке звільнення та розуміння ним наслідків звільнення від кримінальної відповідальності, що судом було встановлено.
Також не ґрунтуються на законі доводи представника потерпілого про відсутність підстав для застосування положень ст. 49 КК України через ухилення обвинуваченого від суду, про що, на його думку, свідчить накладення судом на ОСОБА_9 грошового стягнення.
Так, за приписами ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

З приводу наведених апелянтом доводів суд зазначає, що згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, а в подальшому в Постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду від 30.05.2019 року у справі №639/793/17, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
Таким чином, для визначення строків ухилення обвинуваченого від суду слід встановити початок такого строку (оголошення розшуку) та його закінчення (з`явлення особи із зізнанням або її затримання). У зазначеному кримінальному провадженні такі обставини не встановлені.
Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення потерпілого та його представника про час та місце судового засідання, суд зазначає, що кримінальний процесуальний закон встановлює обов`язок суду належним чином повідомим усіх учасників про час та місце судового засідання.
Окрім того ч. 2 ст. 288 КПК України встановлює обов`язок суду з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Проте, на відміну від дискреційних повноважень суду при звільненні особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45-48 КК України (у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, передачею на поруки, зміною обстановки), де таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, дискреційні повноваження суду при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності є звуженими, оскільки є обов`язковим для суду, що розглядає справу та вимагає лише встановлення тяжкості злочину, за яким обвинувачується особа та відсутність обставин, що свідчать про переривання строків давності.
Також з ухвали суду вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 було закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності. Як зазначив ККС ВС у постанові від 29.07.2021 у справі № 552/5595/21 у цьому разі думка потерпілих з`ясовується, однак для закриття кримінального провадження у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності не є визначальною.
Таким чином допущені судом порушення кримінального процесуального закону не є істотними та не вплинули на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 0000133, внесеного в єдиний реєстр досудових розслідувань 02.04.2020 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: