Справа № 733/1334/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/599/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено на 60 днів строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 01 січня 2023 року включно, обвинуваченому ОСОБА_8 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд першої інстанції дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , мотивуючи рішення тим, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час з об`єктивних причин не може бути завершений, а обставини встановлені попередніми ухвалами суду при продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, є дійсними та вказують на існування ризиків передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків в їх сукупності свідчать про те, що з підстав на які посилається захисник, не може бути відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення. При цьому судом враховано відсутність у матеріалах справи доказів, які вказують на наявність захворювань у обвинуваченого, які б унеможливлювали його тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , було подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить скасувати судове рішення та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом фактично не надано відповідної оцінки твердженням сторони обвинувачення щодо наявності ризиків, а лише є посилання на клопотання прокурора, без дослідження фактичних обставин справи. Ухвала, на переконання автора скарги, є наслідком неповного та необ`єктивного дослідження матеріалів справи, які, зокрема, спростовують висновки суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Апелянт наголошує, що прокурором при обґрунтуванні клопотання навмисно проігноровані характеризуючі обвинуваченого дані, а саме наявність міцних соціальних зв`язків (наявність двох неповнолітніх дітей, що перебувають на утриманні обвинуваченого, близьких родичів), що також помилково не враховано і судом, позитивної характеристики за місцем проживання. При цьому ризик впливу на свідка, з яким погодився і суд, є необґрунтованим, оскільки свідок вже двічі давав показання. Крім того, адвокат вважає недоведеним прокурором ризики переховуватися від органів досудового розслідування та можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення. На думку захисника, застосування в даному випадку запобіжного заходу є спробами компенсувати недоліки і неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжних заходів. Тоді як і судом у рішенні не обгрунтовано мету та підстави виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За цих обставин, переконаний апелянт, фактично не розглянута можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні скарги адвоката, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , про що наголошує у скарзі захисник, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

За таких обставин суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі в ході розгляду провадження не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

За таких обставин суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4