Справа № 496/2560/22
Провадження № 1-кп/496/266/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2021 року, о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував на задньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Toyota Ніасе», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 та який рухався по Об`їзній дорозі зі сторони смт Авангард Одеського району в сторону с. Усатово Одеського району на розі з автомобільною дорогою М-05, де у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Так, реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, з мотивів явної неповаги до охоронюваних цінностей життя та здоров`я людини, з метою заподіяння смерті ОСОБА_6 , дістав з кишені складний багатопредметний ніж та, утримуючи його правою рукою, наніс ним останньому удар в шию, з правого боку в область життєво важливого органу трахеї, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї з ушкодженням дрібних артерій шиї, поверхневої яремної вени шиї та непроникаючої лінійної рани трахеї. Наявні ушкодження згідно з п. 2.1.3. «п» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В подальшому, злочинні дії ОСОБА_5 , який виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, зупиненні ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_5 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 вчасно був госпіталізований до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР, де йому надано екстрену медичну допомогу та врятовано життя.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав. При цьому пояснив, він знаходився в с. Затока, де за пропозицією ОСОБА_6 , встановлював вікна, а потім, вживши спиртні напої, йому стало погано і він зателефонував ОСОБА_6 та попросив відвести його додому. Знаходячись в автомобілі йому було жарко та погано у зв`язку із чим він поросив ОСОБА_6 зупинити авто, про те останній на його прохання не реагував. Після цього він приставив ніж до шиї ОСОБА_6 і як останній загальмував, рука з ножем «пішла» вперед внаслідок чого він пошкодив йому шию. Умислу на заподіяння смерті у нього не було. Цивільний позов потерпілого визнав частково на суму 30-40 тис. грн.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого він знає біля 11 років. 08.06.21 року о 05 ранку ОСОБА_5 зателефонував йому та попросив забрати його з с. Затоки та відвезти до дому в м. Одеса. Він приїхав і забрав ОСОБА_5 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в салоні автомобіля за ним, на об`їзній дорозі м. Одеса на «Клеверному мості» почав висловлюватись: «вб`ю», після чого відчув удар в шию якимось предметом та почав зупиняти авто, відчув другий удар. ОСОБА_8 закричав, що у нього ( ОСОБА_6 ) пішла кров. Піж час нанесення 3-го удару ОСОБА_8 схопив ОСОБА_5 за руку, в якій був ніж, та удар прийшовся в підлокітник. Він зупинив авто і вони вийшли з нього. ОСОБА_5 , утримуючи ніж, пішов в сторону ОСОБА_9 , але останній перестрибнув через відбійник і обвинувачений розвернувся і побіг в зворотному напрямку та намагався зупинити вантажний автомобіль. Потім приїхала поліція і швидка. На цивільному позові наполягав.

Проте, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

-показами свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що в червні 2021 року вранці йому подзвонив ОСОБА_6 та попросив поїхати на об`єкт, щоб забрати людину. Приїхавши в с. Затоку, він бачив як обвинувачений бився з чоловіком. Вони сіли в мікроавтобус «Toyota Ніасе» за кермом якого був ОСОБА_6 , він (свідок) знаходився на передньому пасажирському сидінні, а обвинувачений знаходися в салоні позаду потерпілого. Через деякий час обвинувачений почав кричати: «вб`ю» та став наносити удари ножем в область шиї ОСОБА_6 . На 3-му ударі він піймав руку з ножем ОСОБА_5 . Після зупинки авто вони вийшли, ОСОБА_5 з ножем пішов в його сторону, однак після того, як він ОСОБА_7 переступив через відбійник, обвинувачений пішов в зворотному напрямку;

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000117, відповідно до якого 08.06.2021 року до ЧЧ відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_6 , про те, що під час руху в автомобілі невстановлена особа нанесла йому удар ножем в шию, та повідомлення оператора 102 (а.с. 79-81);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.06.2021 року відповідно до якого ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 08 червня 2021 року о 12 годині наніс йому тілесні ушкодження (а.с. 82-83);

-протоколом огляду місця події від 08 червня 2021 року, відеозаписом та фотознімками до нього відповідно до якого місцем події є узбіччя об`їзної дороги на клеверному мості у напрямку с. Усатове, дорога має дві полоси для руху в одному напрямку та огороджена відбійниками з обох боків. На капоті автомобіля було виявлено та вилучено розкладний ніж з чорною рукояткою (а.с. 84-87, 139);

-протоколом огляду предмета від 28 червня 2022 року, відповідно до якого було оглянуто складний ніж, клинок якого має довжину 8,6 см, обушок від 0,1 см. до 0,2 см, лезо має двосторонню заточку шириною близько 0,1 см (а.с. 95-95);

-висновком експерта №191 від 17 вересня 2021 року відповідно до якого ОСОБА_6 був госпіталізований до хірургічного відділення 11 МКЛ 08.06.21 року, де лікувався до 29.06.21 року з приводу колото-різаної рани на боковій поверхні 3x2см, яка активно кровоточила. Раневий канал зліва на право, з заду на перед, зверху вниз. При ревізії виявлено пошкодження мілких віток артерій шиї, поверхностної яремної вени. Дном рани є трахея, на якій є лінійне поранення не проникаюче в її просвіт. За даними медичної документації у громадянина ОСОБА_6 ушкодження у вигляді: колото-різаної рани шиї з ушкодженням дрібних артерій шиї, поверхневої яремної вени шиї та непроникаючої лінійної рани трахеї. Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження у громадянина ОСОБА_6 утворилось від дії гострого колючо-ріжучого предмета, не виключно лезом ножа. Наявні ушкодження згідно п. 2.1.3. «п» «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних пошкоджень» (1995р) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Враховуючи характер травми та дані медичної документації не виключено, що вищевказані ушкодження могли утворитись 08.06.2021 року (а.с. 98-100);

-допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтвердив наданий висновок. При цьому пояснив, що у потерпілого було лише одне колото-різане поранення і нанести ще один удар ножем, попавши в те саме поранення, неможливо;

-висновком експерта №110 від 04 лютого 2022 року відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО(а.с. 101-102);

-висновком експерта №106 від 08 лютого 2022 року, відповідно до якого кров громадянина ОСОБА_5 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО(а.с. 103-104);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07 червня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого останній показав, при яких обставинах влітку 2021 року він віз свого друга ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та знаходився на задньому сидінню автомобіля «Toyota Ніасе». ОСОБА_5 почав кричати: «вб`ю», після чого він ( ОСОБА_6 ) відчув удар в область шиї, він став зупиняти авто, після цього було нанесено ще удар в шию, а на третьому ударі ОСОБА_8 перехопив руку. Після зупинки авто було викликано швидку, а ОСОБА_12 побіг в невідомому напрямку (а.с. 105-108, 140);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27 червня 2022 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , який показав, що 08 червня 2021 року, перебуваючи в автомобілі «Toyota Ніасе», р.н. НОМЕР_1 , він, з метою налякати, приставив ножа до шиї потерпілого та під час гальмування ніж зіскочив і потерпілий отримав травму, вбивати нікого не хотів (а.с. 109-114)

-висновком судово-психіатричного експерта №247, відповідно до якого ОСОБА_5 , в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому хворобливому розладу психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Підозрюваний ОСОБА_5 , в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, при цьому його дії не були обумовлені маяченням, обманами сприйняття, афективними розладами та кількісно порушеною свідомістю, тому за своїм психічним станом він був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час підозрюваний ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання, недоумство та інший хворобливий стан психіки також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, він за своїм психічним станом здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може правильно сприймати обставини, що мають значення для справи і давати про них правильні покази, приймати участь в слідчих діях та предстати перед судом.

Підозрюваний ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 115-118).

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 просив перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 128 КК України посилаючись на те, що між обвинуваченим та потерпілим сварки не було, обвинувачений заподіяв лише один удар від раптової зупинки авто, у обвинуваченого не було умислу на вбивство потерпілого і він не виконав тих дій, які направлені на навмисне позбавлення життя людини, оскільки після зупинки авто він не продовжив злочинні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_6 , а пішов, у зв`язку із чим в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, відповідальність за ст. 128 КК України настає за нанесення тяжких тілесних ушкоджень з необережності.

Згідно ст. 25 КК України необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість.

Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Суд вважає, що доводи сторони захисту частково заслуговують на увагу, а саме:

-нанесення обвинуваченим одного удару в шию потерпілого, що підтверджується висновком експерта №191 від 17 вересня 2021 року та показами експерта в судовому засіданні, відповідно до яких ОСОБА_6 було заподіяно одне колото-різане поранення;

-нанесення вказаного удару в ході раптово виниклого конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, оскільки вказане спростовується показами в судовому засіданні потерпілого та свідка ОСОБА_7 , які пояснили, що конфлікту між обвинуваченим та потерпілим в автомобілі не було, вони чули погрозу вбивством від обвинуваченого, а потім зі сторони останнього були удари ножем.

Сторона захисту стверджує, що у обвинуваченого не було умислу на позбавлення життя потерпілого, а удар ножем відбувся тому що останній раптово натиснув на гальма і рука обвинуваченого з ножем по інерції «пішла» вперед.

Статтею 24 КК України визначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що не мав умислу на позбавлення життя потерпілого і не передбачав настання наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого.

При непрямому умислі особа усвідомлює, що саме її конкретна дія чи бездіяльність може спричинити певний суспільно небезпечний наслідок, і тим самим у загальному вигляді передбачає розвиток причинно-наслідкового зв`язку між своїм діянням і можливим його наслідком. Проте наслідок цей особа передбачає лише як можливий результат свого діяння. Воля особи в цьому разі не спрямована на досягнення суспільно небезпечного наслідку. Незважаючи на передбачення можливості настання такого наслідку, особа не має потреби в його досягненні, він їй не потрібний ні як основний, ні як проміжний наслідок. Але особа, не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускає його настання. При цьому у неї відсутній розрахунок на його відвернення. Частіше таке свідоме допущення виражається у байдужому ставленні до настання такого наслідку. В окремих випадках свідоме допущення суспільно небезпечних наслідків може виявитися в безпідставному розрахунку на їх ненастання. Воля особи ніби спрямована на недопущення наслідків свого діяння, проте розрахунок і надії її абстрактні, невиразні, ні на чому конкретно не ґрунтуються. Тут має місце так званий розрахунок на «навмання».

Умисел може бути невизначеним (неконкретизованим), при якому суб`єкт бажає або свідомо допускає настання шкідливих наслідків тим чи іншим інтересам, але він не має чіткого уявлення про те, якою фактично буде шкода. Однак у таких випадках він передбачає можливість спричинення будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження потерпілому і бажає або свідомо допускає їх настання. Відповідальність у такому випадку настає за фактично спричинений наслідок (постанова ВС від 15 вересня 2022 року по справі № 577/195/20).

Доводи сторони захисту про те, що у обвинуваченого не було умислу на умисне вбивство та його дії слід перекваліфікувати на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, суд до уваги не приймає, оскільки, як зазначає обвинувачений, він декілька разів звертався до потерпілого, щоб останній зупинив авто, на що ОСОБА_6 не реагував та продовжував рух автомобілем. ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вказаний факт не заперечувався як самим обвинуваченим, так і підтверджується показами потерпілого, свідка та судово-психіатричною експертизою) побачивши, що потерпілий не реагує на його прохання, обурившись цим, висловив погрозу вбивством та наніс удар в життєво важливий орган шию, тобто погроза вбивством була реалізована шляхом нанесення удару. Тобто вказаний умисел у обвинуваченого виник раптово та тривав не великий проміжок часу та був направлений на досягнення певної мети, а саме вчинення дій потерпілого для зупинки автомобіля. Суд вважає, що обвинувачений усвідомлював, що від вказаного удару може настати смерть потерпілого. Крім цього, потерпілий керував авто, тобто стежив за дорогою і, як наслідок, не міг відволікатись та захищатись, що також усвідомлював обвинувачений та ці обставини підвищують небезпеку вказаного кримінального правопорушення.

Змах на вбивство був закінчений, оскільки після нанесення обвинуваченим удару ножем в область шиї потерпілого його протиправні дії були зупинені ОСОБА_7 , який схопив руку обвинуваченого з ножем.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого, а тому вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив замах на навмисний особливо тяжкий злочин, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність пом`якшуючих обставин, обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Оскільки після оголошення вироку підвищується ризик переховування передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді домашнього арешту у нічний час слід змінити на тримання під вартою, взявши під варту в залі суду та утримувати його в державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а п. 1 ч. 2 вказаної статті зазначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пунктом 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди, суд вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між скоєним обвинуваченим злочином і перенесеними потерпілим фізичними та моральними стражданнями.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений, здійснюючи замах на вбивство, спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження шиї, потерпілий був прооперований та проходив стаціонарне лікування.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому суд приймає до уваги тривалість фізичних та душевних страждань, вимушені зміни у життєвих стосунках, фізичний біль та страждання, які він переніс внаслідок протиправних дій обвинуваченого, витрат часу та коштів на лікування. Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого, який не відшкодував потерпілому спричинену шкоду та не вчинив ніяких дій, направлених на відшкодування шкоди.

Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які переніс потерпілий, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що позов потерпілого обґрунтований і законний, та визначає розмір грошового відшкодування в сумі 100000 грн, які на підставі ст. 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а щодо заходів кримінального провадження відповідно до ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді домашнього арешту у нічний час змінити на тримання під вартою, взявши під варту в залі суду та утримувати його в державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з 23 березня 2023 року, тобто з часу його затримання.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2021 року по справі №496/2573/21 (провадження №1-кс/496/930/21) скасувати.

Речові докази по справі: розкладний ніж з рукояткою чорного кольору, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №2 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області знищити, медичну картку стаціонарного хворого №7266/1127 ОСОБА_6 повернути до медичної установи.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 01.12.2003 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_5 з моменту вручення вироку.

Суддя ОСОБА_1