Дата документу 03.02.2023Справа № 554/2873/21
Провадження № 1-кп/554/396/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому, судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000922 від 27.11.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, освіта загальна, студента Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:

27 листопада 2020 року, близько 21 год 30 хв, неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи в тамбурі, розташованого біля належної йому квартири АДРЕСА_2 , в ході сварки, яка виникла між його матір`ю ОСОБА_7 та сусідом ОСОБА_4 , на грунті неприязнених відносин, умисно, з метою заподіяти тілесні ушкодження, наніс останньому удар кулаком правої руки в ліве око та декілька ударів тією ж рукою в обличчя та голову. З метою захисту ОСОБА_4 закрив обличчя руками та зігнувся, нахилившсь вперед, однак ОСОБА_9 наніс йому умисно ще не менше чотирьох ударів обома руками в потиличну ділянку голови, від чого потерпілий втратив рівновагу і впав на підлогу. Не зупиняючись та продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_9 утримуючи потерпілого, стискував руками його шию та тулуб до приїзду працівників поліції.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження, які розділяються на дві групи: перша група це гематоми м`яких тканин голови, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, до другої групи відносяться багаточисленні садна шкіри шиї, обличчя, обох плечей, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та зазначив, що умисно тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не наносив, хоча й не виключає свою причетність до їх заподіяння. Вдатися до таких дій його зумовила поведінка потерпілого, якого він затримував при вчиненні крадіжки належного йому та членам сім`ї майна: порожніх скляних банок та банок з консервацією. Оскільки ОСОБА_4 на його вимогу не припинив протиправні дії, то він був змушений діяти в межах необхідної оборони та застосувати до нього фізичну силу, утримувати до приїзду працівників поліції.

З цих підстав захисник, обвинувачений просили виправдати його за відсутністю складу кримінального правопорушення в його діях.

По обставинах інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_9 показав суду, що з 2019 року постійно виникають конфлікти з сусідом ОСОБА_4 з приводу неодноразових, безпідставних вимог останнього прибрати з тамбуру шафу з їхніми речами у вигляді мішків з банками та консервацією, а також картоплю, кабаки, які вони щороку заготовляють на зиму. Оскільки площа їхньої квартири та кількість людей, які в ній проживають, не дають змоги зберігати в ній таке майно, тому вони відмовили йому в цьому. Зберігання цих речей в тамбурі жодним чином не чинило дискомфорту та незручностей для сусідів, а поведінка ОСОБА_4 була про вокативною. 27 листопада 2020 року, близько 21 год 30 хв, мати повідомила йому про те, що в тамбурі ОСОБА_4 почав складати їхні речі в мішок. Щоб перешкодити цьому, він вийшов із квартири та побачив як мати сварилася з ОСОБА_4 , намагаючись відібрати в нього мішок з речами, який він з силою утримував. Оскільки ОСОБА_4 незаконно заволодів їхнім майном, перебував у нетверезому стані, був агресивно налаштований, то він штовхнув його рукою в плече, щоб віддалити від матері, за безпеку якої він турбувався, та відразу ж почав його утримувати руками за тулуб, а не за шию, як той свідчив, відійшовши в сторону до ліфта. У ході цього ОСОБА_4 зумів вибити з рук матері телефон та вдарити ногою його бабусю ОСОБА_10 , яка вийшла з квартири на крик. Далі ОСОБА_4 вкусив його за ногу та палець руки, бризнув в обличчя газом з балончика. Через декілька хвилин на виклик прибули працівники поліції, до приїзду яких, в лежачому положенні, він утримував ОСОБА_4 , не даючи йому змоги піднятися, продовжити чинити протиправні дії у виді нанесення тілесних ушкоджень йому та членам його сімї, а також заволодівати їхнім майном. Після з`ясування стосунків, того ж дня, пізно вночі, ОСОБА_4 довів крадіжку до кінця, винісши мішок з їхнім майном у невідомому напрямку, чим заволодів ним.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 , суд вважає, що встановлені ним фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення за викладених вище обставин повністю підтверджуються показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що в 2019 році він купив квартиру по - сусідству з сім`єю ОСОБА_11 . Протягом двох років між ними виникають конфлікти через небажання остааніми звільнити від сміття та зайвих предметів прохід у тамбурі, який розташований між їхніми квартирами. З цих підстав він намагався неодноразово переконати сусідку ОСОБА_7 винести з тамбура стару шафу з мішками, наповненими порожніми скляними банками, викинути гнилі овочі, зіпсовану консервацію тощо, через що потерпає він та члени його сім`ї, відчуваючи неприємний запах, дискомфорт. Крім того ці речі заважають вільному проходу до його квартири. Оскільки його вимоги залишалися без реагування та призводили до постійних сварок, то 27 листопада 2020 року, близько 21 год 30 хв, він вирішив скласти в мішок залишене сусідами в тамбурі сміття у вигляді гнилих овочів, банок із зіпсованою консервацію, щоб винести його на смітник. Побачивши це, з квартири вийшла ОСОБА_7 та попросивши не чіпати її речей, схватилася за мішок, намагаючись його відібрати. У ході цього, з квартири вискочив її син ОСОБА_9 та без пояснень наніс йому удар кулаком правої руки в ліве око, а потім декілька ударів тією ж рукою в обличчя та голову. Для захисту він закрив обличчя руками та зігнувся, нахилившсь вперед, зробив спробу відійти в сторону, щоб уникнути ударів. На той час ОСОБА_7 почала активно підтримувати словесно дії свого сина, а той продовжував руками наносити йому удари в голову. Від цього він не зміг втриматися на ногах і біля ліфта впав на підлогу, від чого ОСОБА_9 навалився тілом на нього та почав з силою здавлювати руками його шию і тулуб, тримаючи так протягом 10 хвилин. Відчувши брак повітря, він застосував до нього сльозогінний газ, розпиливши його з балончика для самозахисту, що трішки послабило здавлювання, однак ОСОБА_9 його не відпустив аж до приїзду працівників поліції. Того ж вечора, через отримані тілесні ушкодження він звернуся за медичною допомогою до 1 МКЛ, після чого близько 10 днів лікувався амбулаторно вдома.

Допитана законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 показала, що протягом багатьох років вона зберігала в шафі, яка розташована в тамбурі, за межами її квартири, заготовлену на зиму консервацію, у пакетах зношені дитячі речі, а також гарбузи. Площа їхньої квартири не дає змогу зберігати таке майно в ній, однак це жодним чином не чинило дискомфорту та незручностей для сусідів. Незважаючи на це, ОСОБА_4 з часу проживання в будинку в грубій формі почав вимагати від неї прибрати з тамбура шафу з речами, що обурило її, оскільки такої необхідності не було. З тих пір між нею, її сином та ОСОБА_4 почали систематично виникати сварки, ініціатором яких був останній. Він неодноразово переслідував її сина, ображав його, застосовував до нього заборонні фізичні прийоми, заподіюючи тілесні ушкодження. 27 листопада 2020 року, близько 21 год 30 хв, перебуваючи в квартирі, вона почула звук битого скла з тамбура і вийшовши, побачила ОСОБА_4 , який складав в мішок належні їй порожні скляні банки. Свою поведінку він пояснив остаточністю прийнятого рішення винести з тамбура «сміття», оскільки вона відмовилася зробити це. Її спроба відібрати в нього мішок закінчилася їхнім падінням на підлогу, від чого банки побилися. За нею з квартири вийшов син ОСОБА_9 , який відразу ж відштовхнув ОСОБА_4 рукою від неї. На той час і вона, і її син були попередньо обізнані про тактику дій ОСОБА_4 , який раніше вже проявляв фізичну силу, застосовуючи незаконні фізичні прийоми у виді хватання сина сперш за шию, а потім за коліно. З цих причин ОСОБА_9 , щоб запобігти таким діям, першим миттєво відреагував і ухопив ОСОБА_12 за ліву руку, а вона за праву. Однак вони не втрималися на ногах і втрьох упали на підлогу. У лежачому положенні ОСОБА_4 зумів бризнути сльозогінним газом їм в обличчя і зробив чергову спробу вирватися, а також ухопив ОСОБА_9 за статеві органи, вкусив за палець руки, намагаючись відкусити його. У цей час вийшла з квартири її матір ОСОБА_10 з телефоном та дала його їй. ОСОБА_4 вибив цей телефон ногою та цією ж ногою вдарив матір по голові, від чого та впала на підлогу. На такі дії вона з сином почала активно утримувати ОСОБА_4 біля ліфта до приїзду працівників поліції, яких викликав її брат ОСОБА_13 . У той день вона з сином їздила до лікарні, оскільки в бійці з ОСОБА_4 вони також отримали тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що є бабусею ОСОБА_9 та 27 листопада 2020 року, близько 21 год 30 хв, сусід ОСОБА_4 склав у мішок їхні порожні скляні банки, які зберігалися в шафі в тамбурі та хотів ними незаконно заволодіти. З цих підстав вона, її онук ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_7 намагалися його утримати, щоб зберегти своє майно, однак ОСОБА_4 наполягав на винесенні їх на смітник. Через це ОСОБА_9 почав утримувати того, лежачи на спині біля ліфта, до приїзду працівників поліції. ОСОБА_4 кричав, намагався вирватися та в такому лежачому положенні зумів вдарити її ногою в обличчя, коли вона підійшла ближче, від чого вона впала на стіну, а потім на підлогу.

Допитаний свідок ОСОБА_14 повідомив, що є дідусем ОСОБА_9 та протягом двох років виникають постійно сварки з сусідом ОСОБА_4 27 листопада 2020 року, близько 21 год 30 хв, він був на роботі, а тому про обставини справи обізнаний лише зі слів дочки ОСОБА_7 та онука. Йому відомо, що в ході таких подій тілесні ушкодження отримала його дружина ОСОБА_10 , яку вдарив ОСОБА_4 . Однак до лікаря та звернулася лише через декілька днів через погіршення стану здоров`я, оскільки в день отримання тілесних ушкоджень їй відмовили в наданні медичної допомоги. З попередніми сусідами в них ніколи не виникало конфліктних ситуцій з приводу зберігання їхніх банок та інших речей у тамбурі, а з часу проживання ОСОБА_4 такі сварки почали виникати.

11.12.2020 рокук ОСОБА_4 звернувся до Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , який 27.11.2020 року спричинив у бійці йому тілесні ушкодження (а.с.3 тому № 2).

На а.с. 9 -12 тому № 2 наявний протокол огляду від 15.12.2020 року, яким слідчим оглянуто диск, наданий потерпілим ОСОБА_4 з відеозаписом подій, які мали місце 27.11.2020 року. Початок запису о 21 год 37 хв…. О 21 год 35 хв ОСОБА_4 підійшов до шафи, де з полиць почав складати в мішок світлого кольору скляні банки. О 21 год 37 хв ОСОБА_7 тут же почала відбирати у ОСОБА_4 цей мішок. У цей же час з квартири швидко вибіг ОСОБА_9 та відразу ж наніс кулаком руки удар в обличчя ОСОБА_4 , після чого ще наносить ще декілька ударів по його голові. При цьому ОСОБА_7 спостерігає за бійкою, а ОСОБА_10 тримає у руках мішок та розглядає його вміст.

Даними копії Журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2020 рік 1 МКЛ м.Полтави встановлено, що 28.11.202 року о 00 год 20 хв ОСОБА_4 звернувся до 1 МКЛ м.Полтави зі скаргами на побиття сусідами, де виражав скарги на головний біль, загальну слабкість. Діагноз: параорбітальна гематома зліва. Забій м`яких тканин обличчя. Садна обличчя, шиї, обох плечей. Виявлено стан алкогольного сп`яніння (а.с.17 тому № 2).

Аналогічні дані підтверджено даними довідки № 15569 від 28.11.2020 року з травмпункту КП «1 МКЛ м.Полтави», виданої ОСОБА_4 (а.с. 16 тому № 2).

На а.с. 31 тому № 2 наявна копія картки виклику швидкої допомоги, відповідно до якої о 22 год 33 хв лікарі швидкої допомоги прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_4 , попередній діагноз: забій м`яких тканин правого ока, струс головного мозку.

Даними висновку судової медичної експертизи № 1319 від 12.01.2021 року встановлено, що з урахуванням даних медичної документації у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості можливо розділити на дві групи:

- перша група це гематоми м`яких тканин голови, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- друга група багаточисленні садна шкіри шиї, обличчя, обох плечей, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження обох груп могли утворитися не менш, ніж від 6-кратної дії тупих предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини у взутті або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в строк та при обставинах вказаних вище.

У момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 міг перебувати як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні, або в близькому до нього. Вищевказані тілесні ушкодження не характерні для їх утворення при падінні на площину. Локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 знаходиться в анатомічних ділянках, які досяжні для самоспричинення, але враховуючи їх тяжкість, морфологічну характеристику та кількість, таке самоспричнення малоймовірне (а.с.21 22 тому № 2).

Оглядом місця події від 16.01.2021 року тамбура біля квартири АДРЕСА_4 зафіксовано місцезнаходження дерев`яної шафи в тамабурі, а також відеокамери, про що судом оглянуто фототаблицю до нього (а.с.33, 34-35 тому № 2).

Постановою від 17.01.2021 року долучено до справи як доказ відеозапис, виготовлений 27.11.2020 року з мобільного телефону ОСОБА_15 (а.с.31 тому № 2).

Судом переглянуто відеозапис, наданий свідком ОСОБА_15 , на якому зафіксовано біля ліфта, в лежачому стані, ОСОБА_9 , який з силою рукою утримує за шию ОСОБА_4 , не даючи тому змоги піднятися, про що 17.01.2021 року складено слідчим протокол огляду, який також досліджено судом (а.с.13, 38 39, 40 тому № 2).

18.01.2021 року з потерпілим ОСОБА_4 проведено слідчий експеримент, у ході якого той на місці події підтвердив раніше надані ним показання та за допомогою статиста показав, яким чином та в які частини тіла йому було завдано тілесні ушкодження ОСОБА_9 , про що судом досліджено протокол від 18.01.2021 року та фототаблицю до нього (а.с. 45 49).

Висновком додаткової судової експертизи № 38 від 25.01.2021 року встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_4 , надані ним в ході слідчого експерименту, загалом, не суперечать давності, механізму утворення, локалізації виявлених у нього тілесних ушкоджень (а.с.43 44 тому № 2).

27.01.2021 слідчим проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_10 , яка на місці події пітвердила, що між сусідом ОСОБА_4 та її онуком ОСОБА_9 стався конфлікт, у ході якого вона намагалася відтворити, яким чином останній утримував того руками за шию, про що судом досліджено протокол, фототаблицю до нього та переглянуто відеозапис (а.с.56 61 тому № 2).

Однак, додатковою судовою медичної експертизою № 70 від 03.02.2021 року встановлено, що свідок ОСОБА_10 в ході проведеного слідчого експерименту не відобразила механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 (а.с.64 -65 тому № 2).

Окрім того, 27.01.2021 слідчим проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_13 , який на місці події підтвердив, що між сусідом ОСОБА_4 та його племінником ОСОБА_9 стався конфлікт. У ході цієї процесуальної дії свідок намагався відтворити, яким чином ОСОБА_9 утримував потерпілого, про що судом досліджено протокол, фототаблицю до нього та переглянуто відеозапис (а.с.66 71 тому № 2).

Однак, додатковою судовою медичної експертизою № 71 від 03.02.2021 року встановлено, що свідок ОСОБА_13 в ході проведеного слідчого експерименту не відобразив механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 (а.с.74 -75 тому № 2).

Таким чином, досліджуючи обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 , суд визнає кожний доказ належним, допустимим, достовірним, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення в справі.

Суд знаходить неспроможними та такими, що суперечать доказам, дослідженим у судовому засідання, показання обвинуваченого ОСОБА_9 в тій частині, що його дії були направлені на затримання ОСОБА_4 , який вчиняв кримінальне правопорушення у вигляді крадіжки належних йому та членам сім`ї пустих скляних банок з під консервації та іншого цінного майна, щоб надалі передати «порушника» відповідним органам влади.

Прийшовши до такого висновку та надаючи правову оцінку показанням обвинуваченого, суд виходить з того, що між ним та потерпілим протягом двох років відбувалися конфлікти. Причиною цих сварок та конфліктів стали неодноразові вимоги ОСОБА_4 прибрати з під`їзду дерев`яну шафу, в якій сім`я ОСОБА_11 зберігала порожні скляні банки та інше майно, що створювало дискомфорт та незручності для проживання іншим мешканцям будинку.

Суд звертає увагу, що згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76 допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до п.18 наведених Правил власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням та забезпечувати збереження цих приміщень і дотримуватись правил пожежної безпеки.

Статтею 10 ЖК України передбачено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Згідно ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Таким чином, здійснення власником квартири своїх прав обмежується правами власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та санітарно-технічними вимогам і правилам експлуатації будинку.

Незважаючи на тривалість конфлікту сторони в судовому порядку спір не вирішували.

При цьому, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що сім`я ОСОБА_11 використовувала загальне приміщення (під`їзд, тамбур) шляхом розташування в ньому дерев`яної шафи з особистим майном не за призначенням.

На розгляд суду не надано доказів, яке належне сім`ї ОСОБА_11 майно намагався винести ОСОБА_4 з приміщення загального користування та яку цінність воно мало, а тому в суду немає підстав констатувати факт того, що потерпілим вчинялися дії на крадіжку.

При цьому самі власники такого майна не забезпечили його належне зберігання, зберігаючи в приміщенні загального користування.

Відповідно до ст.38 КК України, не визнаються кримінально протиправними дії потерпілого та інших осіб безпосередньо після вчинення посягання, спрямовані на затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи.

З огляду на положення цієї статті суд звертає увагу на те, що переконання в тому, що затримується саме особа, яка вчинила злочин, а не інша особа, повинно ґрунтуватися на усвідомленні затримуючим очевидності злочину.

Однак, дослідженими доказами встановлено, зокрема, показаннями потерпілого, даними відеозаписів, що обвинувачений ОСОБА_9 без з`ясування жодних обставин справи, вискочивши з квартири, відразу ж почав наносити цілеспрямовані численні удари руками в голову ОСОБА_4 , чим завдав тому легких тілесних ушкоджень.

При цьому на розгляд суду не надано жодних доказів стосовно того, що ОСОБА_4 вчиняв неправомірні дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та особи похилого віку ОСОБА_10 . На підтвердження цього факту свідчить присутність останньої на місці події, яка була зафіксована відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, де ОСОБА_10 спокійно повідомляє поліцейським, які прибули на виклик, обставини події, не виявляє ознак поганого самопочуття, не повідомляла про вчинення стосовно неї неправомірних дій, потребу в медичній допомозі та тримає в руках мішок, відбраний в потерпілого, спокійно оглядаючи його вміст.

Аналогічною при приїзді працівників поліції була поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_7 , в чому суд переконався переглянувши, надані в його розпорядження відеозаписи.

Оскільки поведінка ОСОБА_4 не була пов`язана із вчиненням очевидного злочинного посягання, то у обвинуваченого ОСОБА_9 не було жодних підстав утримувати його шляхом здавлювання руками його тулубу та шиї в лежачому положенні, що могло мати більш тяжкі наслідки, а тому така поведінка в заданих умовах є невиправданою та необхідності в такому затриманні не було.

Ні обвинувачений ОСОБА_9 , ні його мати ОСОБА_7 не змогли переконливо пояснити суду мету вчинення таких дій, лише зазначивши, що таким чином вони перешкоджали ОСОБА_4 винести з будинку мішок з порожніми скляними банками.

Натомість суд розцінює таку поведінку ОСОБА_9 неправомірною, направленою на продовження конфлікту, що безпосередньо сприяло вчиненню ним кримінального правопорушення і в досліджуваній обстановці він діяв виключно з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Окрім того, наявні суттєві суперечності в показанннях обвинуваченого ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_7 . Остання по обставинах конфлікту повідомляла, що ОСОБА_4 проявляв агресію стосовно її сина, застосовував фізичні прийоми, через що для захисту останній був змушений захищатися.

Натомість на відеозаписі зафіксовано як, сперш, ОСОБА_4 в стоячому положенні в під`їзді, тримаючи в руках мішок, розмовляв з ОСОБА_7 , яка тягнула той мішок на себе з іншої сторони. Саме в цей час із квартири вискочив ОСОБА_9 , який відразу ж почав руками бити потерпілого.

Тобто в цій частині показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 щодо намагання попередньо застосувати неправомірні дії потерпілим, зокрема, у вигляді якихось прийомів, є неправдивими та суперечливими. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_9 не повідомляв суду про те, що потерпілий хватав його за статеві органи чи намагався відкусити пальця, як це описувала свідок ОСОБА_7 , а тому її показання в цій частині суд до уваги не приймає.

Таким чином, версія обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_9 діяв при затриманні особи, яка вчинила злочин, не знайшла свого підтвердження.

У сукупності отриманих та проаналізованих доказів, суд приходить до висновку, що саме умисними діями ОСОБА_9 було завдано тілесні ушкодження ОСОБА_4 , а тому його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України доведена повністю поза розумним сумнівом.

При прийнятті даного рішення суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_9 неспроможними та суперечливими, суд розцінює його поведінку як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намаганням уникнути покарання.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Згідно ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також прийняти до уваги те, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається главою 38 КПК України, а особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх розділом XV КК України.

Зокрема, ч.1 ст.103 КК України визначено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив інкриміноване його кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, а саме у 17- річному віці, ним вперше вчинено кримінальне правопорушення, яке є кримінальним проступком, він є студентом першого курсу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, умови проживання в сім`ї задовільні, підтримує соціальні зв`язки з матір`ю, бабусею, дядьком, з якими проживає в одній квартирі, однак згідно повідомлення Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебував на обліку як дитина правопорушник та знятий з обліку у зв`язку з досягненням повноліття, на обліку в лікаря - психіатра, - нарколога, - невролога не перебуває.

Згідно висновку органу пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, його особа не становить високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Окрім того, протягом судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_7 неналежним чином виконували процесуальні обов`язки, а саме без поважених причин допустили неявки в судові засіданні 13.04.2021 року, 07.05.2021 року, 09.06.2021 року, 01.07.2021 року, 16.08.2021 року, 15.09.2021 року, що стало підставою для неодноразового відкладення розгляду справи, застосування стосовно обвинуваченого примусових приводів та накладення грошового стягнення на законного представника.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, конкретні обставини справи, характеристику особи, вік, майновий стан, поведінку як під час скоєння проступку, так і після цього, його ставлення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, факт не відшкодування завданої шкоди, неналежну процесуальну поведінку під час судового розгляду, а тому приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді арешту, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 2000 грн.

Позов мотивований тим, що внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, потерпілий до сих пір відчуває страх за своє життя, повертаючись додому, можливість повторення таких же подій, втратив спокій, тривалий час відновлював стан обличчя, яке було в синцях.

Обвинувачений ОСОБА_9 позовну вимогу не визнав, з підстав того, що не вважає себе винуватим у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки цьому сприяла виключно неправомірна поведінка останнього.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір такої моральної шкоди визначається виключно судом на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд визнає, що неправомірними діями ОСОБА_9 було завдано моральну шкоду ОСОБА_4 , якому той спричинив умисно тілесні ушкодження, через що він був змушений звертатися за медичною допомогою, тривалий час амбулаторно лікувався, не працював, його обличчя було в синцях, що потребувало відношення, змінився звичний спосіб його життя., а тому позов підлягає до повного задоволення.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на правову допомогу підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, оскільки матеріалами справи доведено обсяг виконаних робіт адвокатом, представники потерпілого брали безпосередню участь у судових засіданнях.

З метою забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_9 призначеного покарання, яке він зобов`язаний відбувати реально, уникнення ризиків, пов`язаних із ухиленням від суду та продовження ним злочинної діяльності, незаконного впливу на потерпілого, до набрання вироком законної сили, обраний стосовно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд залишає без змін.

Керуючисьст.ст. 373, 374 КПК, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 20 (двадцять) діб.

До набрання вироком законної сили, обраний стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати після набрання вироком законної сили, з часу його фактичного затримання.

Речові докази: СД диски з відеозаписами та з записами процесуальних дій - зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено через Октябрський районний суд м.Полтави до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_1