Справа № 206/4000/22
Провадження № 1-кп/206/58/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" лютого 2023 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000446 від 08.08.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, з неповною середньою освітою, неодруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_4 , 2 грудня 2016 року, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, в посаді розвідника-навідника 3 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні «солдат», перебуваючи в посаді розвідника-навідника 3 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 16 липня 2022 року самовільно, в умовах воєнного стану, залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та був незаконно відсутній на військовій службі до 08 грудня 2022 року.

08 грудня 2022 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до третього слідчого відділу з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що дійсно самовільно, в умовах воєнного стану, залишив розташування військової частини та поїхав до місця свого проживання, де повернувся на цивільну роботу. Просив не досліджувати в судовому засіданні усі матеріали, так як повністю згоден з викладеним обвинуваченням та обмежитись лиш його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та обвинуваченого про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений на момент вчинення кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне. На обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

При обранні йому виду та міри покарання враховуються визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обвинувачений є раніше не судимою особою. Характеризується він посередньо за місцем служби, скоїв тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує йому покарання суд визнає щире каяття, адже ОСОБА_3 визнав факт вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, відверто визнав своєю провину у вчиненні цього кримінального злочину, щиро жаліє з приводу цього та осуджує своєю поведінку, заявляє про бажання виправити наслідки вчиненого та хоче продовжити службу. Також суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3 був у полоні у 2014 році, та за деякий час його обміняли. З початком військової агресії російської федерації щодо України пішов добровольцем до лав Збройних сил України, має державні відзнаки, зокрема президента України та подяку міського голови м. Дніпра. Самостійно з`явився із зізнанням про вчинення злочину, активно сприяв розкриттю злочину. Саме така поведінка обвинуваченого, як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18), свідчить про його щире каяття.

Тому, з урахуванням особливостей даного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, за наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме призначити покарання у виді штрафу. Саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару, суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.368,370,374-376 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 4 118 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 70 006 грн.

Вирок згідно зі статтями 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 3 ст. 349 КПК України, може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку,після його проголошення,негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1