Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/102/14-к
Провадження № 1-кп/935/1/23
ВИРОК

Іменем України

13 квітня 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Коростишеві Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 15.01.2013, стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

встановив:

27 вересня 2012 року близько 15 години поблизу Вільнянської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів по вул. Леніна в с. Вільня Коростишівського району Житомирської області у ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт із водієм шкільного автобуса ОСОБА_8 , який у вказаним час та місці здійснював перевезення пасажирів (дітей) по встановленому маршруту.

Під час конфлікту ОСОБА_11 , діючи умисно з хуліганських спонукань, зупинив шкільний автобус шляхом перекриття дороги автомобілем. Надалі ОСОБА_11 , нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи незначний привід для конфлікту, підійшов до кабіни водія шкільного автобуса, відчинив дверцята кабіни, кулаком наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини обличчя та струсу головного мозку, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 у вказаний час та місці, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, схопив ОСОБА_8 за одяг та намагався витягти останнього із кабіни, проте зробити йому не вдалося, оскільки одяг ОСОБА_12 розірвався.

У результаті злочинних дій ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, не визнав повністю, пояснив, що їхав з батьком в с. Здвижку Житомирської області, за кермом був батько, обвинувачений сидів на пасажирському сидінні, по дорозі автобус не пропустив їх автомобіль, вони спробували його обігнати, автобус повернув вліво на їх автомобіль, хоча вони їхали в своїй смузі руху, потім автобус знову наїхав на їх автомобіль, повернули в бік школи, до моменту зупинки проїхали близько двох кілометрів, зупинились на обочині в селі десь за 500 метрів від школи, тому водій автобуса не зміг об`їхати автомобіль, ОСОБА_11 підійшов до водія автобуса, водій почав висловлюватись нецензурною лайкою, відчинив двері, ОСОБА_11 хотів запитати у водія чому він так себе поводив на дорозі, спілкувались через вікно, почалась словесна перепалка, водій автобуса замахнувся рукою, обвинувачений схопив останнього за руку та відірвав рукав сорочки, з автобуса водія не витягав, ці обставини бачила вчителька, яка йшла до автобуса.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 27.09.2012 возив вчителів та учнів з м. Коростишева Житомирської області до с. Вільня Житомирської області. Коли він саме віз дітей до с. Голубіївка Житомирської області, в автобусі було двадцять шість дітей. Директор школи сказав, що забули забрати вчителя та учня, після чого потерпілий почав розвертатися, дорога при цьому була з вибоїнами, ззаду їхав автомобіль «Вольво», почав обганяти автобус, потім різко підрізав автобус, при цьому міг його обігнати, ОСОБА_8 різко загальмував, з автомобіля вийшов обвинувачений, підбіг до автобуса, відчинив двері та запитав чому він їх не пропустив та вдарив останнього двічі в обличчя кулаком, потім по голові, почав витягувати з автобуса, однак не вдалось, останній тримався за руль, потім підбіг батько обвинуваченого та почав кричати, ображати ОСОБА_8 . Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння, порвав сорочку ОСОБА_8 , після конфлікту обвинувачений разом з батьком сіли в автомобіль та поїхали, поліцію на місце події ОСОБА_8 не викликав, цього ж дня після обіду звернувся до лікарні, на наступний день звернувся до лікаря невропатолога, мав скарги на головний біль, нудоту, блювоту, лежав в лікарні, у грудні над верхньою губою почалось нагноєння, робили операцію.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що у 2012 році їхав у шкільному автобусі зі школи додому, у автобусі було близько десяти чоловік, це були учні школи, ОСОБА_13 сидів на задньому сидінні посередині, водій автобуса ОСОБА_8 відокремлений від пасажирів перегородкою, на якій висять правила поведінки, водій автобуса їздить нормально. Їхавши по дорозі зрозуміли, що забули одного учня в школі, повернулися по нього, і перед мостом на горбі автобус зупинився, під`їхав автомобіль, з якого вийшло дві особи, до автобуса підійшов обвинувачений, який вийшов із заднього сидіння автомобіля, а інший чоловік залишився ближче до автомобіля, він підійшов до водійської двері, відкрив двері та після цього почалась словесна перепалка, яка тривала хвилин 10-15, потім обвинувачений наніс два удари водію автобуса, останній при цьому жодних активних дій не вчиняв, сидів на сидінні, тільки закривався, після удару почервоніла щока, порвалась сорочка, крові не було, була припухла губа.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що того, що трапилось між водієм автобуса та обвинуваченим безпосередньо не бачив, у водія автобуса була пошкоджена сорочка та пошкоджена рука, на обличчі нічого не було, на наступний день після події бачив лише сварку водія автобуса та батька обвинуваченого при цьому останній кричав до водія автобуса, що вони його ще зловлять і поб`ють.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вони повертались зі школи, остання сиділа в автобусі на передостанньому місці, потім зрозуміли, що забули у школі дитину, поверталась її забирати і автобус наздогнав автомобіль, зупинився біля автобуса в чотирьох кроках, із заднього сидіння вийшов чоловік та підійшов до дверей водія автобуса, почали сваритись, діти були стривожені, обвинувачений замахувався до водія автобуса та тягав його за сорочку, конфлікт тривав близько 5-10 хвилин, коли конфлікт загострився, обвинувачений взяв водія автобуса за сорочку, чи були ушкодження на обличчі у останнього свідок не пам`ятає, потім обвинувачений повернувся в автомобіль, водій автобуса повернувся в автобус та поїхав до школи по дитину.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що подія відбулась приблизно у 2012 році, їхали в шкільному автобусі додому, подзвонив директор школи та повідомив, що забули дитину в школі, автобус повернувся назад, на дорозі автобус підрізав автомобіль, почав притискати автобус до обочини та обганяти його, вийшов пасажир автомобіля, який почав сваритись з водієм автобуса, тягав його за сорочку, витягував із автобуса, водій тримався двома руками, потім вийшов водій вказаного автомобіля та почав заспокоювати обвинуваченого, пасажири автобуса всі були перелякані, особа, яка підійшла і виривала двері автобуса була агресивна, водій автобуса двома руками тримав двері, обвинувачений замахувався та ударив водія автобуса, у останнього була порвана сорочка, конфлікт тривав близько 5 хвилин, чи були пошкодження на обличчі у нього свідок не пам`ятає, оскільки знаходився у стресовій ситуації, у поведінці водія автобуса нічого незвичного не було, все було як зазвичай.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що вони їхали в шкільному автобусі, було близько десяти чоловік, забули в школі учня та чергову вчительку, повертались по них, автобус зупинив автомобіль, який перегородив дорогу, зупинився перед автобусом на дорозі близько 60-100 метрів, з пасажирського місця вийшов обвинувачений, підійшов до водія автобуса, відкрив двері та наносив декілька ударів в обличчя останньому, змісту конфлікту свідок не чув, бачив його уривками, так як заспокоював брата, який перелякався, через декілька днів у водія автобуса був синець, крові на останньому не було, вважає, що обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що подія сталась давно, це була осінь 2012 року, вона була чергова в автобусі, супроводжувала дітей, свідок запізнилась на автобус, директор сказав, щоб вона направлялась в сторону автобуса, автобус її забере, по дорозі бачила, що їде автобус, перед ним зупинився автомобіль, побачила, що водій автобуса сидів на своєму місці, обвинувачений та водій автобуса махали руками, не чула чи сварились, чи розмовляли, оскільки це було далеко від неї, конфлікт тривав близько п`яти хвилин, відстань від місця, де йшла остання до автобуса по часу була близько чотирьох хвилин. Коли свідок підійшла до автобуса, автомобіль вже поїхав, вона зайшла в автобус, побачила, що водій автобуса сидів на своєму місці, у нього був відірваний рукав на сорочці, чи були ссадна чи синці на обличчі у водія автобуса не пам`ятає, але якби на обличчі водія був синець, вона б звернула увагу, поведінка водія була така, як зазвичай, водій завжди належно виконував свої обов`язки, в подальшому ОСОБА_18 зайняла своє місце в автобусі та поїхали далі в с. Здвижка, чи був водій автобуса наступного дня на роботі остання не пам`ятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що у 2012 чи 2013 році їхав у шкільному автобусі на задньому сидінні, було близько десяти чоловік, який віз дітей додому, потім повернувся, бо забули вчительку, по дорозі автобус обігнав автомобіль, став попереду автобуса, за метрів 5 від автобуса, з автомобіля вийшов чоловік, почав сваритись з водієм автобуса, вони обоє кричали, сварились, тому що обвинувачений своїм автомобілем підрізав автобус, обвинувачений схватив водія автобуса за одяг і вдарив, скільки ударів наніс обвинувачений водію, свідок не пам`ятає, але один удар точно був, в область обличчя, також була порвана сорочка, у водія був синець, здається, під лівим оком, проявився одразу, крові на обличчі не було, поведінка обвинуваченого була неадекватна. В автобусі є перегородка для водія, вона прозора, збоку наклеєні правила поведінки в автобусі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що у вересні 2012 року працювала медсестрою в школі № 2 та районному управлінні освіти Житомирської області, випускала водіїв на рейс, є журнал, за яким проводиться огляд в лікарні, вимірюється тиск, температура та загальний стан людини, потім ставиться печатка та водій виїжджає на рейс. Огляд водія ОСОБА_8 проводила свідок ОСОБА_20 , про струс головного мозку водій їй не казав, побачити чи є струс головного мозку у водія останнє не може, такий діагноз повинен ставити лікар, чи був синець у ОСОБА_8 сказати не може, оскільки останній був у чорних сонцезахисних окулярах, які він не знімав. Якщо у водія є скарги на здоров`я він повинен бути оглянутий лікарем, а лише потім його випускають на рейс.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що ніколи не брала участі в слідчих діях як понята, не знайома ні з обвинуваченим, ні з потерпілим, знайома лише з захисником, він проживає з останньою в одному селі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що складав протокол огляду місця події у с. Вільня Житомирської області, при складанні протоколу були присутні поняті, особи називались, анкетні дані та адреси диктували самі, документи не перевіряв, записував з їх слів, підписи поняті ставили.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що їй нічого не відомо про вказане кримінальне провадження, у слідчих діях 30.12.2013, у присутності потерпілого, не приймала участі, підпис у протоколі огляду місця події їй не належить, а також у АДРЕСА_2 не проживала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що восени 2012 року разом з ОСОБА_25 та сином ОСОБА_11 їхали в село, на перехресті стояв автобус, ОСОБА_24 їхав за ним, хотів його обігнати, але водій автобуса перекрив дорогу, і останній мусив гальмувати, потім заїхавши до с. Вільня Житомирської області ОСОБА_24 вирішив подивитися що за неадекватний водій автобуса, який везе дітей, зробив ОСОБА_8 зауваження, що він так їде, адже він везе дітей, ОСОБА_11 пішов до водія автобуса ОСОБА_8 , почав сваритися з ним, потім ОСОБА_24 теж підійшов до автобуса, тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 останній не бачив, у них із ОСОБА_11 була лише словесна перепалка, в автомобілі був ОСОБА_25 , однак він не виходив з нього, в автобусі були діти, конфлікт ОСОБА_24 бачив лише з автомобіля, він тривав близько п`яти хвилин, вони один на одного кричали, ображали словами нецензурної лайки, пошкоджень одягу ні в кого з учасників цього конфлікту ОСОБА_24 не бачив.

Згідно з частиною першою статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина перша статті 84 КПК).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина друга статті 84 КПК).

У судовому засіданні також було досліджено:

- витяг із кримінального провадження № 0000057 від 15.01.2013, згідно якого 27.09.2012 близько 15:00 години в с. Вільня Коростишівського району Житомирської області ОСОБА_11 з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок умисно наніс декілька ударів руками по обличчю ОСОБА_8 ;

- висновок експерта № 255 від 01.02.2013, згідно якого у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: синців лівої половини обличчя (без значення форми, детальної локалізації, кількості, кольору) та струсу головного мозку; перелому 11-го ребра справа. Тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини обличчя (без значення форми, детальної локалізації, кількості, кольору) та струсу головного мозку, які є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я, могли утворитися від дії тупих твердих предметів, однак у зв`язку з відсутністю в надісланих на вивчення медичних документах записів щодо кількості, локалізації та кольору синців встановити термін утворення даного ушкодження та кількість нанесених ударів не є можливим. Тілесне ушкодження у вигляді перелому 11-го ребра справа, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такий, що є небезпечним для життя, але призвів до довготривалого розладу здоров`я, утворився від дії тупого твердого предмету, в термін не менш 3 4,5 тижнів до часу проведення комп`ютерної томографії грудної клітки. Оскільки в представленій медичній документації є записи про те, що 01.03.2005 мала місце травма грудної клітки з переломом 11-го ребра, тому вищевказаний перелом пов`язати з травмою, яка мала місце 27.09.2012 не є можливим. У зв`язку з відсутністю в представлених на вивчення медичних документах записів щодо детальної локалізації синців на обличчі, пов`язати травму 27.09.2012 з подальшим лікуванням з приводу абсцесу верхньої губи та його розкриттям не є можливим. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів руками та ногами;

- висновок експерта № 3295 від 12.11.2013, згідно якого у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців лівої половини обличчя (без зазначення форми, детальної локалізації, кількості, кольору) та струсу головного мозку, яка є легким тілесним ушкодженням із короткочасним розладом здоров`я, могли утворитися від дії тупих твердих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими міг бути кулак тощо, однак в зв`язку з відсутністю в надісланих на вивчення медичних документах записів щодо кількості, локалізації та кольору синців достовірно висловитися про термін утворення даного ушкодження та кількість нанесених ударів не є можливим, проте їх утворення 27.09.2012 не виключається. В представлених на вивчення медичних документах відсутні записи щодо видимих тілесних ушкоджень в ділянці верхньої губи, тому, пов`язати травму 27.09.2012 з подальшим лікуванням з приводу абсцесу верхньої губи та його розкриттям не є можливим;

- протокол огляду місця події від 30.12.2013, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості у с. Вільня Коростишівського району, під час огляду ОСОБА_8 вказав на місце, де саме ОСОБА_11 зупинив шкільний автобус та заподіяв йому тілесні ушкодження;

- постанову слідчого слідчого відділення Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області від 21.09.2013 про закриття кримінального провадження № 0000057 від 15.01.2013 у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_26 складу кримінального правопорушення;

- постанову старшого прокурора прокуратури Коростишівського району від 15.12.2013 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000057 від 15.01.2013 та внесення відомостей щодо відновлення досудового розслідування до ЄРДР;

- акт судово-медичного дослідження № 4510 від 27.12.2012, згідно якого у ОСОБА_8 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на шкірних покровах голови, тулубу, кінцівок виявлено не було, встановлений клінічний діагноз: «закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» на даний момент в заключенні не вказується та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється, оскільки не підтверджений об`єктивними медичними даними (неврологічною симптоматикою);

- постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.11.2012, згідно якої в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_24 за ст. 296 КК України відмовлено за відсутністю в його діях ознак злочину;

- постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 06.10.2012, згідно якої в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_24 за ст. 296 КК України відмовлено за відсутністю в його діях ознак злочину;

- заява ОСОБА_8 від 27.09.2012 начальнику Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області про прийняття мір до громадянина на прізвисько ОСОБА_27 , який вчинив відносно останнього неправомірні дії та письмові пояснення ОСОБА_8 ;

- лист начальника Житомирського обласного бюро СМЕ, згідно якого ОСОБА_8 у відділ експертиз потерпілих, обвинувачених та інших осіб, для судово-медичного обстеження в період часу з 27.09.2012 по 05.10.2012 не звертався;

- письмові пояснення ОСОБА_18 , яка була очевидцем події 27.09.2012 та пояснила, що близько 15:00 години їхала автобусом додому після роботи, автобус повертався в с. Голубіївка Житомирської області, та водій автобуса підрізав автомобіль темного кольору, надалі з автомобіля вийшов чоловік та підійшов до автобуса, відчинив двері та махав руками у бік водія ОСОБА_8 ;

- лист головного лікаря Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д. І. Потєхіна, згідно якого ОСОБА_8 25.12.2012 поступив в хірургічне відділення з діагнозом «абсцес верхньої губи», виписаний 02.01.2013, за амбулаторною допомогою в поліклініку ЦРЛ не звертався;

- довідка лікаря Коростишівської центральної районної лікарні від 09.10.2012, згідно якої ОСОБА_8 27.09.2012 звертався до Коростишівської ЦРЛ з приводу діагнозу «ЗЧМТ», струс головного мозку, рекомендовано амбулаторне лікування, консультація невролога;

- заява ОСОБА_8 начальнику Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області від 02.01.2013, згідно якої останній просить притягнути до відповідальності ОСОБА_24 за нанесення йому тілесних ушкоджень;

- консультативний висновок хворого ОСОБА_8 , який консультований в консультативній клініці Інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф. Г. Яновського, від 18.01.2013, та рентгенологічне заключення ОСОБА_8 від 18.01.2013, згідно якого ОСОБА_8 встановлено діагноз «клініко-рентенологічні явища правосторонньої пневмонії»;

- товарний чек № 93 від 18.01.2013 на суму 915, 45 (дев`ятсот п`ятнадцять гривень, сорок п`ять копійок);

- листок непрацездатності, виданий Коростишівською ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна, від 28.01.2013, згідно якого ОСОБА_8 проходив амбулаторне лікування з 28.01.2013 по 02.02.2013, діагноз: «правостороння пневмонія»;

- виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 6301, згідно якої ОСОБА_8 25.12.2012 поступив у стаціонар з діагнозом: «абсцес верхньої губи», вибув 02.01.2013;

- товарний чек № 9681 від 25.12.2012 на суму 687, 25 (шістсот вісімдесят сім гривень двадцять п`ять копійок);

- листок непрацездатності, виданий Коростишівською ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна, від 24.12.2012, згідно якого ОСОБА_8 проходив амбулаторне лікування з 24.12.2012 по 02.01.2013, діагноз: «абсцес верхньої губи;

- результат мультизрізової комп`ютерної томографії від 12.01.2013, згідно якого у ОСОБА_8 діагностовано КТ-ознаки, враховуючи поперені дані, можуть відповідати правобічній верхньочастковій плевропневмонії, консолідований перелом 11-го ребра праворуч по паравертабральній лінії;

- виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 407 Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О. Ф. Гербачевського, згідно якої ОСОБА_8 поступив у стаціонар 08.01.2013, час виписки 16.01.2013 з діагнозом «ВДТБ правої легені»;

- товарний чек № 100 від 12.01.2013 на суму 979, 25 (дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень двадцять п`ять копійок);

- товарний чек № 96 від 09.01.2013 на суму 703, 40 (сімсот три гривні сорок копійок);

- листок непрацездатності, виданий Коростишівською ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна, від 16.01.2013, згідно якого ОСОБА_8 проходив стаціонарне лікування з 08.01.2013 по 16.01.2013, діагноз: «правобічна пневмонія»;

- завірені копії табелі обліку робочого часу за вересень 2012 року та жовтень 2012 року, згідно яких ОСОБА_8 був на робочому місці 27.09.2012, 28.09.2012, був відсутній на робочому місці 29.09.2012 та 30.09.2012, а також був на робочому місці усі робочі дні в жовтні 2012 року,

- копії дорожніх листів автобуса незагального користування 71-92ВА від 27.09.12, 01.10.2012, 02.10.2012, 03.10.2012, 04.10.2012, 05.10.2012, 08.10.2012,09.10.2012, 10.10.2012, 11.10.2012, копії аркушів журналу щозмінного перед рейсового та після рейсового медичних оглядів водіїв відділу освіти Коростишівської РДА, що включають період 27.09.2012 11.10.2012, згідно яких водій ОСОБА_8 27.09.12, 01.10.2012, 02.10.2012, 03.10.2012, 04.10.2012, 05.10.2012, 08.10.2012,09.10.2012, 10.10.2012, 11.10.2012 за станом здоров`я допущений до роботи, висновок щозмінного перед рейсового огляду: «придатний», скарги відсутні;

- відповідь головного лікаря Коростишівської ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна від 06.02.2014 на адвокатський запит ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_8 звертався 25.12.2012 до приймального відділення ЦРЛ, госпіталізований та прооперований 25.12.2012 з приводу абсцесу верхньої губи, виписаний зі стаціонару 02.01.2013;

- відповідь головного лікаря Коростишівської ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна від 08.04.2014 на адвокатський запит ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_8 , у період з 27.09.2012 по 10.10.2012, загальний аналіз крові, сечі, RW, аналіз крові на вміст цукру, алкоголю не проводився;

- звукозапис допиту потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні від 06.02.2014, файл channel_01_2014_02_06 14-46-36.wav, з 08 хвилини до 10:30 хвилини запису, під час якого останній зазначив, що один раз заважав своїми діями автомобілю, в якому їхав обвинувачений ОСОБА_11 , обігнати автобус.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України.

Невизнання своєї вини ОСОБА_11 стосовно вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, суд оцінює як спосіб захисту обвинуваченого і бажання уникнути відповідальності за кримінальне правопорушення. Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_11 не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому спростовуються дослідженими доказами, які у сукупності є взаємоузгодженими, належними та допустимими і доповнюють один одного.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

У цьому кримінальному провадженні скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим встановлюється на підставі сукупності інших належних і допустимих доказів, які з урахуванням обставин кримінального провадження та висунутої на свій захист версії обвинуваченого щодо обставин конфлікту із потерпілим, що не узгоджується із вказаними доказами, дозволяють суду встановити винуватість ОСОБА_11 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Так, згідно з висновком експерта № 255 від 01.02.2013, у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: синців лівої половини обличчя (без значення форми, детальної локалізації, кількості, кольору) та струсу головного мозку; перелому 11-го ребра справа. Тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини обличчя (без значення форми, детальної локалізації, кількості, кольору) та струсу головного мозку, які є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я, могли утворитися від дії тупих твердих предметів, однак у зв`язку з відсутністю в надісланих на вивчення медичних документах записів щодо кількості, локалізації та кольору синців встановити термін утворення даного ушкодження та кількість нанесених ударів не є можливим. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів руками та ногами.

Також відповідно до цього висновку тілесні ушкодження у ОСОБА_8 у вигляді синців лівої половини обличчя (без значення форми, детальної локалізації, кількості, кольору) та струсу головного мозку, які є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я, могли утворитися від дії тупих твердих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими міг бути кулак тощо, однак в зв`язку з відсутністю в надісланих на вивчення медичних документах записів щодо кількості, локалізації та кольору синців достовірно висловитися про термін утворення даного ушкодження та кількість нанесених ударів не є можливим, проте їх утворення 27.09.2012 не виключається.

При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє клопотання захисника ОСОБА_10 щодо визнання висновків експерта № 255 від 01.02.2013, № 3295 від 12.11.2013 недопустимими доказами так як вони відповідають критеріам визначеним ст. 84-87 КПК України.

Суд вважає вищезазначені висновки експерта обґрунтованими, у розумінні положень статті 85, 86 КПК України, які є належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні. Також судом здійснено їх оцінку за положеннями,визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Висновки вказаних експертиз узгоджуються із показаннями свідків, наданими у судовому засіданні, які були очевидцями події 27.09.2012, зокрема ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 показали, що бачили безпосередньо момент нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_8 . Також, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 бачили конфлікт обвинуваченого з потерпілим та показали суду, що обвинувачений тягав потерпілого за сорочку, витягував із автобуса, махав руками.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_24 , зазначали про те, що водій автобуса підрізав автомобіль, в якому їхав обвинувачений.

Згідно звукозапису допиту потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні від 06.02.2014, останній також одноразово підтвердив факт того, що він своїми діями заважав автомобілю, в якому їхав ОСОБА_11 , обігнати автобус.

Проте, незалежно від того, що відбулось на дорозі між водіями транспортних засобів, суд звертає увагу на те, що положеннями Конституції України також передбачено абсолютну заборону застосування катувань, зокрема в статті 28 зазначено: "Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню".

Вирішуючи питання про спрямованість умислу ОСОБА_11 суд виходить із сукупності всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема часу, місця й характеру дій останнього, який в денну пору доби, у громадському місці поблизу школи у присутності дітей, ігноруючи елементарні правили поведінки і моралі, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, спричинив конфлікт з потерпілим в ході якого наніс йому тілесні ушкодження, чим порушив громадський порядок, правила і норми поведінки в суспільстві.

Разом з тим, суд не може прийняти як доказ протокол огляду місця події від 30.12.2013, за участі потерпілого ОСОБА_8 , в присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , оскільки у судовому засіданні встановлено, що ні ОСОБА_21 ні ОСОБА_23 не брали участі у будь-яких слідчих діях, зокрема, у огляді місця події, , а підписи, які містяться у вказаному протоколі, не належать ОСОБА_21 та ОСОБА_23 .

Що стосується доказів, наданих потерпілим ОСОБА_8 до матеріалів кримінального провадження, а саме: результату мультизрізової комп`ютерної томографії від 12.01.2013, згідно якого у ОСОБА_8 діагностовано КТ-ознаки, враховуючи попередні дані, можуть відповідати правобічній верхньочастковій плевропневмонії, консолідований перелом 11-го ребра праворуч по паравертабральній лінії; виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 407 Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О. Ф. Гербачевського, згідно якої ОСОБА_8 поступив у стаціонар 08.01.2013, час виписки 16.01.2013 з діагнозом «ВДТБ правої легені»; товарного чеку № 100 від 12.01.2013 на суму 979, 25 (дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень двадцять п`ять копійок); товарного чеку № 96 від 09.01.2013 на суму 703, 40 (сімсот три гривні сорок копійок); листка непрацездатності, виданого Коростишівською ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна, від 16.01.2013, згідно якого ОСОБА_8 проходив стаціонарне лікування з 08.01.2013 по 16.01.2013, діагноз: «правобічна пневмонія», суд зазначає, що вказані докази не приймаються до уваги, оскільки ні у висновку експерта № 255 від 01.02.2013, ні у висновку експерта № 3295 від 12.11.2013 не зазначено будь-яких даних про наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які локалізовані в області грудної клітки чи тулуба, що не дає змогу пов`язати захворювання ОСОБА_8 та встановити причинно-наслідковий зв`язок із нанесеними 27.09.2012 тілесними ушкодженнями.

Стосовно документів, наданих стороною захисту, а саме: завірених копій табелів обліку робочого часу за вересень 2012 року та жовтень 2012 року, згідно яких ОСОБА_8 був на робочому місці 27.09.2012, 28.09.2012, був відсутній на робочому місці 29.09.2012 та 30.09.2012, а також був присутнім на робочому місці усі робочі дні в жовтні 2012 року, копії дорожніх листів автобуса незагального користування 71-92ВА від 27.09.12, 01.10.2012, 02.10.2012, 03.10.2012, 04.10.2012, 05.10.2012, 08.10.2012,09.10.2012, 10.10.2012, 11.10.2012, копії аркушів журналу щозмінного перед рейсового та після рейсового медичних оглядів водіїв відділу освіти Коростишівської РДА, що включають період 27.09.2012 11.10.2012, згідно яких водій ОСОБА_8 27.09.12, 01.10.2012, 02.10.2012, 03.10.2012, 04.10.2012, 05.10.2012, 08.10.2012,09.10.2012, 10.10.2012, 11.10.2012 за станом здоров`я допущений до роботи, висновок щозмінного перед рейсового огляду: «придатний», скарги на здоров`я у останнього відсутні, суд зазначає, що інформація про те, що ОСОБА_8 , після нанесення тілесних ушкоджень 27.09.2012, був присутній на робочому місці, не висловлював скарг на здоров`я перед проходженням передрейсового медичного огляду, не спростовує висновки експерта № 255 від 01.02.2013 та № 3295 від 12.11.2013.

Об`єктивна сторона хуліганства полягає у грубому порушенні громадського порядку, тобто у вчиненні активних дій. Кримінальний кодекс України не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Однак вчинення хуліганських дій у присутності інших людей, в обстановці проведення публічного заходу (покладення квітів до пам`ятника, концерт тощо) є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку.

За змістом частини 1 статті 296 КК України під грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства слід визнавати таке порушення, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Це поняття вироблене судовою практикою і містить особливі ознаки хуліганства, які дозволяють відмежувати його від дрібного хуліганства (стаття 173 Кодексу України про адміністративне правопорушення). Так, зокрема, вчиненим з особливою зухвалістю може бути визнане злочинне порушення громадського порядку: що виявляє явну неповагу до суспільства і супроводжується, наприклад, насильством із заподіянням тілесних ушкоджень або знущанням над особою, нанесенням їй побоїв або мордуванням, катуванням особи; діє тривалий час і вперто не припиняється; пов`язане зі знищенням чи пошкодженням чужого майна, зривом масового заходу (концерту, зборів, виборів, випускного вечора тощо), порушенням нічного відпочинку людей, тимчасовим припиненням нормальної діяльності підприємства, установи, організації чи громадського транспорту тощо (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство".

Постановою Верховного Суду України від 21 січня 2020 року справа № 751/4233/18 визначено, що при кваліфікації хуліганства, перш за все слід звернути увагу на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Крім того, хуліганство супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, де під особливою зухвалістю розуміють нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з побоями та іншим насильством, яке спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале, що довгий час не припиняється, порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

При вчиненні хуліганства з особливою зухвалістю, на відміну від злочинів проти особи, потерпілий та правопорушник зазвичай не є між собою знайомими, а вчинення конкретного правопорушення спрямовується не з метою заподіяти конкретній особі тілесних ушкодження або ж завдання будь-якого фізичного болю особі, а з метою порушення громадського порядку. Тобто, суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство з особливою зухвалістю за наявності у сукупності таких обставин кримінального провадження, як: засуджений і потерпілий між собою були знайомі; до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, фактичною підставою кваліфікації кримінального правопорушення ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 296 КК України, стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні. Під час юридичної оцінки цих даних були з`ясовані: природа взаємин, які склалися між ОСОБА_11 та потерпілим; причина виникнення діяння; місце вчинення протиправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання; характер та динаміка дій обвинуваченого, характер наслідків та причинний зв`язок між ними та діями останнього.

Таким чином, при кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 296 КК України, його зухвала та агресивна поведінка, викликана неправильним на його думку керуванням автобусом потерпілим, яка була спрямована на незнайому йому особу, у громадському місці, за відсутності зовнішнього приводу, із заподіянням цій особі тілесних ушкоджень, безсумнівно свідчили про свідоме, грубе бажання ОСОБА_11 саме порушити громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а не вчинити злочин проти особи з особистих мотивів.

Оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, і такі його дії вірно кваліфіковані за частиною 1 статті 296 КК України.

У відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час розгляду кримінального провадження обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, обставини, за яких він був вчинений, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, одружений, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вважає, що останньому слід призначити покарання у межах санкції статті Кримінального закону, у виді штрафу, у редакції станом на час вчинення правопорушення.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи кримінальний проступок ОСОБА_11 був вчинений у 2012 році.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, є кримінальним проступком, з дня вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення до дня набрання вироком законної сили закінчився встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності два роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Системний аналіз цих норм закону свідчить про те, що ч. 5 ст. 74 КК України застосовується тоді, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності якщо особа заперечує проти закриття кримінального провадження за цією нереабілітуючою її підставою. У такому випадку суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок, яким призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід обвинуваченому у кримінальному провадженні не обирався.

Потерпілий ОСОБА_8 подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого ОСОБА_8 вказує, що своїми протиправними діями ОСОБА_11 заподіяв останньому матеріальну та моральну шкоду. Так, потерпілий витратив 3285,35 грн на купівлю ліків. Також ОСОБА_8 зазнав душевних страждань, пов`язаних у безпричинному побиттю його, літнього чоловіка, на очах у багатьох осіб, порушенні душевного спокою, втраті здоров`я, які оцінив у розмірі 20 000 грн.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До позовної заяви ОСОБА_8 додано копії фіскальних чеків за період з 25.12.2012 по 18.01.2013.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6301, ОСОБА_8 25.12.2012 поступив у стаціонар з діагнозом: «абсцес верхньої губи», вибув 02.01.2013, останньому було призначено лікування, придбання ліків на яке підтверджується товарним чеком № 9681 від 25.12.2012 на суму 687, 25 (шістсот вісімдесят сім гривень двадцять п`ять копійок). Суд його вважає обґрунтованим та таким, що підтверджений належними та допустимими доказами щодо витрат на придбання ліків за призначенням лікаря.

Що ж стосується товарного чеку № 100 від 12.01.2013 на суму 979, 25 (дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень двадцять п`ять копійок), товарного чеку № 96 від 09.01.2013 на суму 703, 40 (сімсот три гривні сорок копійок) та товарного чеку № 93 від 18.01.2013 на суму 915, 45 (дев`ятсот п`ятнадцять гривень, сорок п`ять копійок), то суд не бере їх до уваги з підстав наведених раніше.

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги завданої потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 687, 25 (шістсот вісімдесят сім гривень двадцять п`ять копійок), яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що потерпілому, внаслідок протиправних дій обвинуваченого, були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та отримання у зв`язку з цим душевних страждань, що свідчить про заподіяння потерпілому з вини обвинуваченого моральної шкоди.

Проте, 20 000 грн, які потерпілий просить стягнути як відшкодування завданої йому моральної шкоди, не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також критерій розумної сатисфакції за спричинені моральні страждання потерпілого.

Тому, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги та визначити розмір завданої потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень, який є достатнім.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_11 у кримінальному провадженні не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, ст. 49, 74 КК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 687, 25 (шістсот вісімдесят сім гривень двадцять п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1