ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/25/23 Справа № 695/1190/16-к Категорія: ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року колегія суддів Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Келеберда Канівського району Черкаської області, громадянин України, з середньою освітою, працюючий пилорамщиком у ТОВ «Пилорама», розлучений, маючий на утриманні малолітню дитину, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 21.09.2004 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим терміном 2 роки;

- 06.11.2008 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.09.2011 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 13 днів;

- 18.11.2014 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;

- 24.09.2015 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців 13 днів арешту,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Витрати на залучення експертів під час досудового розслідування віднесені на рахунок держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він

перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 22.11.2015 року, близько 14.00 год., знаходячись на узбіччі автодороги «Фастів-Митниця-Обухів-Канів» на відстані 300 м від знаку «Канів», при виїзді з м.Канева, неподалік пам`ятного знаку невідомому солдату, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, бажаючи настання смерті потерпілої, умисно наніс їй численні удари руками та ногами по голові та тулубу, чим спричинив наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців та рани на голові, крововиливу та ушкодження слизової верхньої губи, закрита травма грудної клітки та живота, у вигляді численних двосторонніх переломів ребер із обох сторін, деякі із ушкодженням пристінкової плеври, переломів грудини, забою лівої легені, крововиливу на передній поверхні навколосерцевої сумки, крововиливів у м`які тканини грудної клітки, синця на грудній клітці та правій молочній залозі, крововиливів в ділянці воріт селезінки та в жировій клітковині правої нирки, що згідно висновку судово-медичної експертизи №03-01/955 від 08.12.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть потерпілої. Після чого заволодів її грошовими коштами в сумі 100 грн.. В подальшому тіло ОСОБА_10 він відтягнув з узбіччя автодороги вглиб лісового насадження на відстань 15 м, де лишив. Таким чином, ОСОБА_8 умисно, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 ..

У той же час ОСОБА_8 , з метою пограбування, перебуваючи на узбіччі автодороги «Фастів-Митниця-Обухів-Канів» на відстані 300 м від знаку «Канів», при виїзді з м. Канева, неподалік пам`ятного знаку невідомому солдату, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив розбійний напад, поєднаний із застосуванням насильства, що виразилося в нанесенні численних ударів руками та ногами по голові та тулубу потерпілій ОСОБА_10 , спричинивши їй, відповідно до висновку експертизи №03-01/955 від 08.12.2015 року, наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців та рани на голові, крововиливу та ушкодження слизової верхньої губи, закрита травма грудної клітки та живота, у вигляді численних двосторонніх переломів ребер із обох сторін, деякі із ушкодженням пристінкової плеври, переломів грудини, забою лівої легені, крововиливу на передній поверхні навколосерцевої сумки, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, синця на грудній клітці та правій молочній залозі, крововиливів в ділянці воріт селезінки та в жировій клітковині правої нирки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №03-01/955 від 08.12.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть потерпілої. Після чого продовжуючи свій злочинний умисел, заволодів грошовими коштами в сумі 100 грн. ОСОБА_10 .. В подальшому тіло ОСОБА_10 він відтягнув з узбіччя автодороги вглиб лісового насадження на відстань 15 м, де лишив.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення кримінального процесуального закону.

Також апелянт просив у ході апеляційного розгляду: прослухати звукозапис підготовчого судового засідання від 12.09.2018; дослідити письмові матеріали кримінального провадження - заяву потерпілої ОСОБА_11 до Канівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 25.11.2015 про зникнення ОСОБА_10 саме 22.11.2015 (т.1, а.с.2); протокол огляду місця події від 08.12.2015 (т.1, а.с.27-35); протокол огляду місця події від 08.12.2015 (т.1, а.с.36-41); протокол огляду трупа ОСОБА_10 в морзі від 08.12.2015 (т.1, а.с.42-45); висновок судово-медичної експертизи № 03-01/955 від 08.12.2015 (т.1, а.с.51-52); протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 та додаток до нього (диск із відеозаписом слідчої дії) (т.1, а.с.97-105); висновок експерта № 05-1-08/297 від 22.12.2015 (т.1, а.с.122-124); протокол слідчого експерименту із свідком ОСОБА_12 (т.1, а.с.165-169); висновок додаткової судово-медичної експертизи № 03-01/955/24 від 25.02.2016 (т.1, а.с.187-189); акт судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 (т.1, а.с.195-199); протокол впізнання ОСОБА_8 свідком ОСОБА_13 (т.1, а.с.206-210); протокол допиту свідка ОСОБА_14 (т.1, а.с.213-214); висновок експерта № 05-1-08/38 від 24.02.2016 (т.2, а.с.11-13); висновок комісійної судово-медичної експертизи № 04-01/31 від 30.09.2017; матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Допитати свідків: ОСОБА_12 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_15 (с. Бобриця, Канівського району).

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України та призначити покарання за п.6 ч. 2 ст.115 КК України у виді 13 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому обрати у вигляді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив, що, на його думку, вказаний вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Проте, судом першої інстанції у складі двох професійних суддів та трьох присяжних, зазначені вимоги закону не дотримано, його висновки є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначати кримінальне провадження до судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання, з метою підготовки до судового розгляду суд (частина друга статті 315 КПК України): визначає дату та місце проведення судового розгляду; з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту, витребування певних речей чи документів, здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження підготовче судове засідання було проведено 12.09.2018 без заслуховування думки сторін кримінального провадження та відразу призначено судовий розгляд.

Вказані обставини, на думку прокурора, засвідчують допущені істотні порушення кримінального процесуального закону в частині обмеження процесуальних прав усіх учасників кримінального провадження, у тому числі прокурора.

Також, в обґрунтування свого рішення про виправдання суд поклав безпосередньо показання ОСОБА_8 , який вину у вчиненні злочинів не визнав та заперечував свою причетність до їх вчинення, зазначивши, що на місці події була інша жінка ( ОСОБА_15 ).

Разом з тим, судом в порушення ст.ст. 94, 370, 374 КПК України прийнято до уваги тільки показання свідків сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (які у вироку зазначені як свідки сторони обвинувачення) та ОСОБА_15 , показання якої безпідставно враховано на користь обвинуваченого, незважаючи на порушення ст. 342 КПК України.

Суд, приймаючи зазначене рішення та визнаючи достовірними показання тільки ОСОБА_8 в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 21, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов і віднісся до доказів сторони обвинувачення та не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону про необхідність всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не надавши належної оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку між собою.

Разом з тим, суд присяжних першої інстанції в порушення вимог ст. 23, 94, 95, 99 КПК України вибірково оцінив докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження та при виправданні ОСОБА_8 зазначив, що стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_8 до скоєння злочину стосовно потерпілої ОСОБА_10 ..

Судом не дотримано вимоги ст.ст. 22, 23, 290, 352 КПК України щодо змагальності сторін, рівності перед законом та судом сторін кримінального провадження, а також реалізація ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків перед об`єктивним та неупередженим судом.

Одночасно, судом першої інстанції не дотримано вимоги ч. 1 ст. 352 КПК України, а саме не встановлено особу свідка ОСОБА_15 , допущено її до надання показань по довідці сільської ради (без перевірки офіційних документів, які встановлюють особу).

У подальшому, судом безпідставно визнано належним та допустимим доказом сторони захисту показання свідка ОСОБА_15 , яку в порушення вимог п. 2 ст. 342 КПК України без встановлення особи було допущено до допиту в якості свідка, і покази даної особи суд не мав права допустити як належний та допустимий доказ.

Не дивлячись на вказані обставини, розбіжність у показаннях та істотні порушення КПК, судом першої інстанції безпідставно визнано показання свідка ОСОБА_15 достовірними та такими, що узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , тим самим допущено порушення ст. 412 КПК України.

З огляду на недопустимість показань свідка ОСОБА_15 , судом присяжних не враховано, що свідка ОСОБА_16 доставлено стороною захисту до зали судових засідань особисто.

Зокрема, судом не взято до уваги той факт, що свідчення працівників поліції як свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є показаннями з чужих слів та відповідно до вимог ч. 6 ст. 97 КПК України вказані свідчення не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з КПК України.

Відтак судом першої інстанції безпідставно визнано достовірними показання зазначених свідків, які вказали, що вони не виїжджали на місце події 22.11.2015 із слідчо-оперативною групою та яку саме територію оглядала слідчо-оперативна група їм невідомо.

Отже, судом присяжних в порушення ст.ст. 7, 22, 23, 94, 95, 96, 97, 290, 352, 370, 374 КПК України упереджено оцінено показання вищевказаних свідків, які різняться між собою та не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Розбіжності в показаннях свідків в судовому засіданні не усунуто, а також всупереч вимогам кримінального процесуального закону, суд не надав їм належну правову оцінку, одночасно поклавши їх в основу виправдувального вироку.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.2000 № 5 мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдування обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, на думку апелянта, суд першої інстанції дані вимоги закону не виконав та, розглядаючи справу по суті, упереджено підійшов до перевірки доказів обвинувачення та побудував свій висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на суперечливих доказах сторони захисту та глибокому особистому переконанні.

Судом безпідставно залишено поза увагою, дані протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 та відеозапису проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_8 , в ході яких останній зазначає факт перебування ним 22.11.2015 на автодорозі «Фастів-Митниця-Обухів-Канів», неподалік від знаку «Канів», при виїзді з м. Канева, в стані сильного алкогольного сп`яніння, і факт всіх обставин події він не пам`ятає, пам`ятає тільки, що йдучи по дорозі він зустрів ОСОБА_10 (факт існування іншої жінки ОСОБА_8 не зазначав), якій наніс удар по голові, та після того як потерпіла впала забрав у неї сумку, з якої витряс і забрав 100 грн. та пішов у напрямку м. Канева.

Крім того, поза увагою суду залишились заява потерпілої ОСОБА_11 до Канівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 25.11.2015 про зникнення ОСОБА_10 саме 22.11.2015, яка пішла з дому і не повернулася, і більше з даного часу її ніхто не бачив.

Судом присяжних в порушення ст.ст. 94, 99 КПК України не взято до уваги дані протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_12 , відповідно до якого він саме 22.11.2015 бачив чоловіка, який тягнув жінку по узбіччю автодороги «Фастів-Митниця-Обухів-Канів», неподалік від знаку « НОМЕР_1 » та протокол впізнання ОСОБА_19 із свідком ОСОБА_13 , згідно якого останній впізнав серед пред`явлених осіб ОСОБА_19 , якого бачив 22.11.2015 в стані алкогольного сп`яніння на автодорозі «Фастів-Митниця-Обухів-Канів», який рухався в сторону м. Канева із жіночою сумкою, темного кольору.

Дослідивши висновки судово-медичної експертизи № 03-01/955 від 08.12.2015 та додаткової судово-медичної експертизи № 03-01/955/24 від 25.02.2016 (згідно якої тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитись за обставин вказаних ОСОБА_8 , під час проведення слідчого експерименту з останнім, суд присяжних критично оцінив їх, а взяв до уваги тільки комісійний висновок судово-медичної експертизи № 04-01/31 від 30.09.2017, не звертаючи увагу на те, що саме першочергові судово-медичні експертизи проведені під час досудового розслідування взято до уваги комісією експертів під час надання відповідей на питання, і на основі яких ґрунтуються висновки комісійної експертизи.

Судом всупереч ст.ст. 370, 374, 412 КПК України взято до уваги лише висновок комісійної судово-медичної експертизи, вказавши про її об`єктивність та повноту. До двох попередніх судово-медичних експертиз суд віднісся критично, без наведення відповідних мотивів та обґрунтувань.

Одночасно, ухвалою у складі головуючого ОСОБА_20 , судді ОСОБА_21 та присяжних у кількості 5 осіб, призначено комісійну судово-медичну експертизу.

З урахуванням вимог ст.ст. 7, 370, 372, 374, 412 КПК України вказана ухвала постановлена з порушеннями зазначених норм, оскільки вона не підписана одним із суддів, який входив до складу колегії ( ОСОБА_21 ).

З огляду на викладене, до зазначеної ухвали суду необхідно віднестися, як до незаконної.

А тому, проведена комісійна судово-медична експертиза не може вважатися допустимим доказом.

Наведені обставини вказують на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування вироку.

У той же час, судом залишено поза увагою висновки експертиз за № 05-1-08/297 від 22.12.2015 та № 05-1-08/38 від 24.02.2016, відповідно до яких кров потерпілої ОСОБА_10 відноситься до групи АВ (IV). У слідах на куртці (яку було вилучено у ОСОБА_8 ) знайдена кров людини і виявлені антигени А і В. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу, групову приналежність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антиген А і В, виявлені в слідах крові людини на куртці, могли походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АВ (IV). Походження крові від потерпілої ОСОБА_22 не виключається.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України не надав належної оцінки зібраним доказам, побудував своє рішення про визнання ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази обвинувачення, навівши надумані мотиви.

Враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відсутність належного аналізу всіх доказів, упередженість при їх оцінці, висновки суду вказують на незаконність ухваленого рішення стосовно ОСОБА_8 ..

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється лише при наявності однієї із трьох підстав у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Цей перелік підстав для ухвалення виправдувального вироку є вичерпним.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, не вказав підставу його виправдання з урахуванням вимог ст. 373 КПК України.

Таким чином, об`єктивний аналіз обставин провадження свідчить про необґрунтованість висновків суду про виправдання ОСОБА_8 за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України.

Верховний Суд у справі № 489/6110/17 від 03.12.2020 звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Суди найвищої інстанції неодноразово висловлювали позицію про те, що у випадках, коли під час апеляційного розгляду певний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції, апеляційний суд зобов`язаний забезпечити повноту й безпосередність дослідження доказів щодо цього факту.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що безпосередність дослідження доказів означає вимогу закону про дослідження судом усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

За наведених обставин прокурор вважає, що вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.03.2022 стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 та залишити без змін вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року, щодо ОСОБА_8 .. Також просив в ході апеляційного розгляду: допитати свідка ОСОБА_16 ; дослідити письмові матеріали кримінального провадження, а саме: протокол огляду місця події від 08.12.2015 (т.1, а.с.27-35); висновок судово-медичної експертизи № 03-01/955 від 08.12.2015 (т.1, а.с.51-52); заяву потерпілої ОСОБА_11 до Канівського ВП (т.1, а.с.147-154); заяву потерпілої ОСОБА_23 до Канівського ВП (т.1, а.с.155); висновок додаткової судово-медичної експертизи № 03-01/955/24 від 25.02.2016 (т.1, а.с.187-189); висновок комісійної судово-медичної експертизи № 04-01/31 від 30.09.2017 (т.2, а.с.212-224); довідку Метеорологічної станції Канів від 16.03.2016 року № 39.07-17/34.

В обґрунтування доводів даного заперечення адвокат ОСОБА_9 зазначив, що на його думку, вирок Соснівського районного суду міста Черкас від 18 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 було винесено у відповідності з нормами кримінального та кримінального процесуального законодавства та він є обґрунтованим і законним, а також враховує всі обставини та факти у даному кримінальному провадженню, а сама апеляційна скарга необґрунтована.

Так, свідки зі сторони захисту дали наступні пояснення:

свідок ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні була допитана за клопотанням сторони захисту, пояснила, що 22.11.2015 року вона поверталась з м. Канева, куди носила здавати метал, у село Бобриця, і біля знаку «Канів» у період приблизно з 13 до 14:30 годин зустрілась з обвинуваченим ОСОБА_8 , який ішов з с. Бобриця. Обвинувачений запропонував їй випити, на що вона погодилась, вони познайомились та зійшли на узбіччя, між кінцем мосту та стовпчиком, де випили. Перебували там приблизно годину і чоловік пішов додому. Вона йому пропонувала повернутись та ще випити, але він відмовився. Вказала, що він її не бив. Після того, вона з обвинуваченим не бачилась. У судовому засіданні упізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу з якою вона в той день (22.11.2015 року) вживала спиртні напої на узбіччі дороги.

Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на проведення допиту даного свідка без встановлення особи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_15 надала до суду відповідний документ із фотографією на підставі якого була встановлена її особа, а свідка ОСОБА_15 взагалі не існує у даному кримінальному провадженні і в даному кримінальному провадженні такий свідок не допитувався.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що 08.12.2015 року, прогулюючи зранку у передмісті Канева собак, він рухався в напрямку мосту і перед самою дорогою помітив верхній одяг. Пройшовши далі він помітив труп жінки невеликого зросту, одягнуту в гамаші. Вказав, що її підтягнули з дороги, руки лежали в напрямку дороги, а куртка лежала метрах в 10 від неї. Він пішов, закрив собак і викликав міліцію. ОСОБА_16 зазначав, що тим шляхом він ходить 2-3 рази на тиждень, оскільки в нього в передмісті шашлична, і там закриті собаки, яких потрібно вигулювати, тому, якщо труп лежав би там кілька днів, то собаки б його знайшли. Коли він знайшов тіло, то воно було уже темне, гамаші візуально були сухі, шерстяні. Куртка була взєрошена, її не намочило і не обдуло вітром. Те місце прохідне, оскільки там ріжуть дерева, метал шукають, тому люди там могли проходити.

Твердження сторони обвинувачення про нібито доставку свідка ОСОБА_16 стороною захисту не відповідають дійсності та не підтверджені жодним доказом, а відтак не повинні братися апеляційним судом до уваги, тим більше, що стороною захисту, свідок ОСОБА_16 до суду не доставлявся.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснив, що 22.11.2015 року, близько 15 години йому на мобільний зателефонував знайомий ОСОБА_13 і повідомив, що деякий час тому його батько бачив, як на автодорозі поблизу пам`ятника невідомому солдату між чоловіком та жінкою відбувається конфлікт. Він запропонував ОСОБА_13 зателефонувати на 102, але останній не мав можливості зателефонувати, тому він сам зателефонував до чергового на мобільний телефон, якому повідомив про даний факт. Пізніше, коли виявили в тому місці труп, він запитував чергового і черговий відповів, що відправляв наряд, вони оглянули місце біля дороги і нікого не знайшли.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , який був на той час працівником поліції та був черговим в той день також повідомив, що відправляв наряд, вони оглянули місце біля дороги і нікого не знайшли, тобто, підтвердив факт направлення працівників поліції, які факт вчинення злочину не підтвердили.

Твердження прокурора в своїй апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_8 зустрів по дорозі саме потерпілу ОСОБА_10 , а не свідка ОСОБА_15 є навмисним перекручуванням та спотворенням фактів та обставин справи, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 ніколи не вказував, що зустрічався з потерпілою ОСОБА_10 ..

Свідки зі сторони обвинувачення дали наступні пояснення:

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що 22 листопада 2015 року, коли він близько 14 години проїхав знак «Канів», що на виїзді в місто, та місток, біля якого знаходиться пам`ятник невідомому солдату, то на лівому узбіччі по напрямку його руху він побачив жінку похилого віку, років 70, яку тягнув вниз якийсь чоловік. Обличчя чоловіка він не бачив, оскільки той був нахилений над жінкою. У що були одягнені чоловік та жінка не бачив. Коли він забрав сина з роботи і вони разом повертались додому, проїжджаючи повз місце, де він бачив жінку та чоловіка, він уважніше подивився, але уже нікого не побачив. Коли вони з сином їхали в бік села Грищинці, то назустріч, тобто у бік ОСОБА_25 , ніхто не йшов. Він розповів синові про те, що бачив і порадив повідомити про цей випадок у міліцію. Обвинуваченого ОСОБА_8 даний свідок не опізнав, стверджувати, що обвинувачений є тією особою, яку він бачив, не може.

Виникає питання, чому свідок ОСОБА_12 не втрутився в ситуацію та не відвернув вчинення злочину, якщо він був очевидцем події або хоча б не зателефонував до відділку поліції та не повідомив про вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що йому батько сказав, що бачив, як біля містка якийсь чоловік тягнув жінку. Коли вони, повертаючись з ОСОБА_26 , їхали повз пам`ятник, то побачили чоловіка у джинсах, курточці та шапці, який ішов попутно з правої сторони, хитаючись, і щось ніс в руках, схоже на пакет. Про випадок, що розповів йому батько він повідомив своєму знайомому ОСОБА_17 , який працює в поліції. ОСОБА_17 сказав, що група на місце їздила, але нікого не знайшла. Сказати, чи схожий обвинувачений на того чоловіка, якого він бачив по дорозі, він не може.

Даний факт відбувся набагато пізніше ніж батько свідка бачив, що нібито жінку похилого віку, років 70 тягнув вниз якийсь чоловік. При цьому, свідок ОСОБА_13 бачив чоловіка у джинсах, курточці та шапці, який навіть не дійшов того місця де відбувся злочин, а отже не міг бути тією людиною, яка вчинила злочин за декілька годин до цього.

Від допиту решти свідків у судовому засіданні прокурор відмовився.

Всі докази на які сторона обвинувачення послалася у ході судового розгляду справи, обґрунтовуючи вину ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення були досліджені судом присяжних в повному обсязі.

Таким чином, свідки, які на думку сторони обвинувачення повинні підтвердити вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, навпаки спростовують його причетність до нього, оскільки свідок ОСОБА_12 взагалі обвинуваченого ОСОБА_8 не бачив і не впізнав, а свідок ОСОБА_13 бачив обвинуваченого ОСОБА_8 через декілька годин після вчинення злочину, який ішов попутно з правої сторони дороги і до місця вчинення злочину ще не дійшов.

Свідки сторони захисту та сторони обвинувачення спростували той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 бачився в той день з потерпілою ОСОБА_10 і завдавав їй тілесних ушкоджень. Свідки ж сторони обвинувачення не були очевидцями злочину, не упізнали обвинуваченого ОСОБА_8 ..

На досудовому слідстві і в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 давав чіткі та послідовні показання щодо подій, які відбувалися 22 листопада 2015 року, які суперечностей не містили, тому сумнівів у суду присяжних не викликали.

Стороною обвинувачення не була доведена причетність ОСОБА_8 до скоєння злочину щодо потерпілої ОСОБА_10 та його покази не спростовані доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновок судово-гістологічної експертизи не доводить вини обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки не підтверджує чітку належність крові саме потерпілій, а вказує

на те, що належність крові потерпілій ОСОБА_10 не виключена.

Висновками експертів не підтверджено вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, оскільки вони прямо не вказують на його причетність до них.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що комісією експертів відповідно до вимог законодавства про призначення та проведення судових експертиз об`єктивно та повно досліджено всі необхідні та достатні для вирішення справи по суті питання, направлені на встановлення дати смерті потерпілої ОСОБА_10 , яким усунуто протиріччя та поверхневість попередніх висновків. Тому висновок комісії експертів КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 04-01/31 від 30.09.2017 року є належним і допустимим і суд першої інстанції взяв його до уваги.

Даний експертний висновок ні стороною захисту ні стороною обвинувачення не оскаржувався. Клопотань про проведення додаткових експертиз від сторони обвинувачення не надходило, як і клопотання про визнання даного висновку неналежним та недопустимим доказом у справі, тобто стороною обвинувачення даний висновок прийнятий, як належний та допустимий доказ.

Щодо ухвали суду призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи від 29.06.2017 року № 04-01/31, що нібито не підписання її одним із суддів, який входив до складу колегії, то на а.с.209 т. № 2 на ухвалі про проведення комісійної судово-медичної експертизи містяться всі підписи, у тому числі і двох суддів та всіх присяжних, які брали участь у справі. Крім того, таке не могло статися, оскільки враховуючи вимоги медичних установ, які проводять судово-медичні експертизи в тому числі й комплексні та при цьому повідомляються про кримінальну відповідальність, то відсутність підпису на ухвалі про проведення такого виду експертиз була б повернута до суду експертною установою і судово-медична експертиза не проводилася б взагалі, якби на ухвалі був відсутній підпис судді або присяжного.

Таким чином, посилання сторони обвинувачення на те, що нібито ухвала суду про призначення комісійної судово-медичної експертизи не була підписана одним із суддів, є навмисним перекручуванням фактів, з метою ввести апеляційний суд в оману та скасувати законний та обґрунтований виправдувальний вирок суду першої інстанції.

Також автор заперечення додатково звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що згідно матеріалів кримінального провадження смерть потерпілої ОСОБА_10 нібито настала 22 листопада 2015 року, а труп ОСОБА_10 був виявлений тільки 08 грудня 2015 року, тобто через 16 днів з моменту настання смерті згідно матеріалів кримінального провадження, де труп пролежав на узбіччі дороги, без ознак гниття та розкладання, враховуючи, що на фотографіях трупа приєднаних до експертизи відсутні ознаки гниття, почорніння та розкладання. При цьому, згідно протоколу огляду місця події від 08.12.2015 року та експертизи № 03-01/955 від 08.12.2015 року потерпіла ОСОБА_10 була одягнена в зимову чорну курточку з капюшоном, жилет чорний на натуральному хутрі, піджак коричневий, светр темно-синій, кофта зелена, светр червоний, светр рожевий, спідниця світло-коричнева, халат синій. Відповідно до довідки Метеорологічної станції м. Канева від 16.03.2016 року № 39.07-17/34, яка знаходиться в матеріалах справи, в період з 22 листопада 2015 року до 08 грудня 2015 року була плюсова температура та ішли опади у вигляді дощу, мряки, мокрого снігу з дощем і т.д., а згідно протоколу огляду місця події та експертизи № 03-01/955 від 08.12.2015 року зазначено, «Одяг одягнений правильно, ношений, сухий». Даний факт свідчить про те, що смерть потерпілої ОСОБА_10 настала не 22.11.2015 року, а набагато пізніше і доводить, на думку захисника те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв даного кримінального правопорушення.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно зі ст. 327 ч. 5 КПК України коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину, суд постановляє виправдувальний вирок.

Обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та

підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі ж сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене законодавство, судове рішення про доведеність вини обвинуваченого по кожному пред`явленому обвинуваченню може ґрунтуватися виключно на належних і допустимих доказах, які у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для достовірного та переконливого висновку, поза розумними сумнівами.

Суд присяжних, перевіривши та проаналізувавши покази свідків, заявлених в клопотаннях сторін, дослідивши письмові докази, висновки експертиз, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов, на думку захисника, правильного висновку, що досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, в частині достатньої доведеності об`єктивних даних, які б вказували на те, що саме він умисно протиправно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила смерть ОСОБА_10 вчинені з корисливих мотивів, а також у вчиненні розбою, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

З урахуванням встановлених при судовому розгляді фактичних обставин справи, оцінюючи сукупність зібраних у справі доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, виходячи з презумпції невинуватості, необхідності тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого та необхідності обґрунтування висунутого обвинувачення виключно на підставі належних, допустимих та достовірних доказів та, оскільки прокурором не надано безсумнівних, належних та допустимих доказів вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, стороною обвинувачення не доведена, а обвинувачений ОСОБА_8 підлягає виправданню.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та просили її задовольнити із вказаних у ній підстав, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання апелянта про проведення судового слідства судом апеляційної інстанції, оскільки таке клопотання не ґрунтується на вимогах ч.3 ст.404 КПК.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні виправдувального вироку по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст.62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, про визнання ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопрушення.

Так, на думку державного обвинувачення винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доводиться зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: письмовими доказами та показаннями свідків.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Зокрема, місцевий суд проаналізував показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що зранку 22 листопада 2015 року він зі своїм знайомим ОСОБА_27 приїхали в кафе «Сніжана», що знаходиться в м. Канів Черкаської області. Там вони побули деякий час, випили по 150 г горілки і поїхали на базар, де також вживали горілку. Потім вони поїхали в с. Бобриці і пішли до знайомої ОСОБА_28 . Вони були випивши, тому вона накричала на них і вигнала. Тоді він пішов в магазин, купив ще пляшку горілки і пішов в м. Канів. Коли він йшов, то по дорогі зустрів жінку, якій запропонував випити з ним горілки. На вигляд їй було близько 55 років. Коли він вже зібрався уходити, вона дала йому 100 грн., щоб він купив ще одну пляшку горілки. Він взяв гроші, але горілку не купив і пішов в м. Канів, і вказану жінку більше не зустрічав. Зазначив, що тілесні ушкодження жінці не наносив.

Місцевим судом допитано свідків :

- свідка ОСОБА_16 , який показав місцевому суду, що наприкінці осені або на початку зими 2015 року, точної дати не пам`ятає, робив обхід з собаками в напрямку мосту біля міста Канів і помітив жінку, яка лежала на землі. Було видно, що її притягли за руки. Неподалік лежала куртка. Він викликав поліцію. Зазначив, що ходив вказаним шляхом кожні 2-3 дні, і якби труп лежав там раніше, він би його помітив, і собаки його знайшли.

- свідка ОСОБА_17 , який показав місцевому суду, що в 2015 році працював старшим інспектором. Його знайомий ОСОБА_29 зателефонував йому на мобільний і повідомив, що його батько бачив, як на автодорозі поблизу пам`ятника чоловік штурхав жінку. Оскільки він був вихідний, то зателефонував до чергового ОСОБА_18 , якому повідомив про даний факт. Пізніше він розмовляв з черговим, і той повідомив, що відправляв наряд, вони оглянули місце біля дороги і нікого не знайшли;

- свідка ОСОБА_18 , який показав місцевому суду, що в 2015 році, дату не пам`ятає, був черговим в Канівському ВП і отримав повідомлення, що неподалік м. Канів в районі пам`ятника йдуть чоловік з жінкою і скандалять. Коли наряд виїхав на місце, то нікого не знайшов;

- свідка ОСОБА_12 , який показав місцевому суду, що 3-4 роки тому він їхав на машині в місто Канів. В той день було свято День сільського господарства. Біля пам`ятнику за мостом він побачив, як чоловік тягнув попід руки жінку вниз, з дороги. Жінка була старенька, маленька і опору не чинила. Чоловіка він не роздивився, оскільки він був відвернутий. Також вказав, що не бачив, щоб чоловік наносив удари. Він поспішав, тому не міг зупинитися. Коли повертався назад, то вже нічого не бачив;

- свідка ОСОБА_13 , який показав місцевому суду, що коли батько забирав його з роботи, то розповів історію, що бачив як біля містка чоловік тягнув жінку. Коли він повертався назад на попутному транспорті, то бачив чоловіка, який йшов по дорозі в бік м. Канів. Він його не роздивився, оскільки бачив мельком. Щоб чоловік наносив комусь удари, також не бачив. Він повідомив поліцію про цей випадок, але чи виїжджали працівники поліції на місце, не знає.

Також, за клопотанням захисту в судовому засіданні першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_15 , яка показала, що з ОСОБА_8 вона познайомилась коли поверталась з м. Канева в с. Бобринці. Вона йшла по одній стороні дороги, а він по іншій і запропонував скласти йому компанію випити. Вона погодилась і вони спустились в ярок, сказали як кого звати та приблизно протягом години вживали горілку. Потім ОСОБА_8 пішов додому в м. Канів, а вона в с. Бобриці.

Місцевим судом також досліджено матеріали кримінального провадження № 0000 від 25.11.2015, а саме:

- дані протоколу усної заяви ОСОБА_11 про злочин від 25.11.2015 року в якій зазначено, що 22.11.2015 близько 07:00 год. її тітка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_3 , пішла з дому і до цього часу не повернулась (т. 1 а.с. 2);

- дані протоколу огляду місця події від 08.12.2015, згідно з яким на узбіччі дороги Канів - Ржищів, а саме на відстані 300 м від знаку «Канів» на правій стороні узбіччя дороги на відстані 15 м від узбіччя дороги знаходиться тіло невідомої особи жіночої статі (т. 1 а.с. 27-35);

- дані протоколу огляду місця події від 08.12.2015, згідно з яким на узбіччі дороги Канів - Ржищів, а саме на відстані 380 м від знаку «Канів», навпроти дорожнього знаку «Увага» на відстані п`яти метрів від узбіччя дороги на землі виявлені речі ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 36-41);

- дані протоколу огляду трупа від 08.12.2015, відповідно до якого у Канівській ЦРЛ оглянуто тіло покійної ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 42-45);

- дані висновку судово-медичної експертизи № 03-01/955 від 08 грудня 2015 року, відповідно якого причиною смерті ОСОБА_10 є сполучена травма голови, грудної клітки та живота, яка ускладнилася шоком, що підтверджується даними проведеної експертизи трупа та результатами судово-гістологічної експертизи. Враховуючи ступінь розвитку ранніх та пізніх трупних явищ, експерт вважає, що смерть настала більш ніж за 48 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі. При експертизі виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців та рани на голові, крововиливу та ушкодження слизової верхньої губи, закрита травма грудної клітки та живота, у вигляді численних двосторонніх переломів ребер із обох сторін, деякі із ушкодженням пристінкової плеври, переломів грудини, забою лівої легені, крововиливу на передній поверхні навколосерцевої сумки, крововиливів у м`які тканини грудної клітки, синця на грудній клітці та правій молочній залозі, синці та рана на кінцівках, садно на лівій гомілці (т.1 а.с. 51-52);

- дані протоколу огляду предмету від 08.12.2015, згідно з яким оглянуто речі ОСОБА_10 (т.1 а.с. 56);

- дані протоколу огляду предмету від 09.12.2015, згідно з яким оглянуто речі ОСОБА_8 (т.1 а.с. 94);

- дані протоколу слідчого експерименту від 09.12.2015 з участю ОСОБА_8 , в ході якого останній розповів та показав на місці про те, як 22.11.2015 він розпивав спиртне з раніше невідомою йому жінкою (т.1 а.с. 97-105);

- дані висновку судово-імунологічної експертизи від 22.12.2015 № 05-1-08/297, відповідно якого кров потерпілої ОСОБА_10 відноситься до групи АВ (ІV). В слідах на куртці (об`єкт № 6) знайдена кров людини і виявлені антигени А і В. В об`єктах №№(1-5, 7-10) кров не знайдена. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу, групову приналежність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антигени А і В, виявлені в слідах крові людини на куртці (об`єкт № 6), могли походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АВ (ІV). Походження крові від потерпілої ОСОБА_10 не виключається. (т. 1 а.с. 122-125);

- дані протоколу огляду предмету від 14.12.2015 відповідно до якого проведено огляд диску слідчої дії допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 09.12.2015 та диск із записом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 09.12.2015 (т.1 а.с. 163);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 14.12.2015, під час якого останній розповів та показав на місцевості де саме невідомий чоловік стягував з узбіччя жінку. На запитання слідчого повідомив, що чоловіка впізнати не може. (т. 1 а.с. 165-169);

- дані додаткового висновку судово-медичної експертизи № 03-01/955/24 від 25 лютого 2016 року, відповідно якого причиною смерті ОСОБА_10 є сполучена травма голови, грудної клітки та живота, яка ускладнилася шоком, що підтверджується даними проведеної експертизи трупа та результатами судово-гістологічної експертизи. Враховуючи ступінь розвитку ранніх та пізніх трупних явищ, експерт вважає, що смерть настала більш ніж за 48 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі. При експертизі виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців та рани на голові, крововиливу та ушкодження слизової верхньої губи, закрита травма грудної клітки та живота, у вигляді численних двосторонніх переломів ребер із обох сторін, деякі із ушкодженням пристінкової плеври, переломів грудини, забою лівої легені, крововиливу на передній поверхні навколосерцевої сумки, крововиливів у м`які тканини грудної клітки, синця на грудній клітці та правій молочній залозі, синці та рана на кінцівках, садно на лівій гомілці. Такі тілесні ушкодження утворилися від дії твердих тупих предметів (предмету). Черепно-мозкова травма та закрита травма грудної клітки є складовими сполученої травми голови, грудної клітки та живота. Дана травма утворилася на протязі короткого проміжку часу до настання смерті, який обраховується від десятків хвилин до кількох годин, та носить ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості. Синці та рана на кінцівках утворилися не більше ніж за добу до настання смерті та носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Садно на лівій гомілці утворилося більше ніж за 4-5 діб до настання смерті та носить ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Також при проведенні експертизи трупа виявлений дефект шкіри та м`яких тканин на лівій половині обличчя без ознак при життєвості, який найбільш ймовірно утворився посмертно від дії зубів тварин. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа спирти не виявлені. При проведенні судово-медичної експертизи трупа не виявлено судово-медичних даних, по яких можна було встановити положення потерпілої під час нанесення їй тілесних ушкоджень. При проведенні судово-медичної експертизи трупа не виявлено судово-медичних даних, по яких можна було встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Між отриманою сполученою травмою голови, грудної клітки та живота та настанням смерті потерпілої існує прямий причинний зв`язок. Після отримання сполученою травмою голови, грудної клітки та живота потерпіла могла жити на протязі короткого проміжку часу до настання смерті, який обраховується від десятків хвилин до кількох годин. Не виключається можливість виконання потерпілою самостійних цілеспрямованих рухів протягом вищевказаного проміжку часу, за умови перебування останньої у свідомості. При судово-імунологічній експертизі крові трупа, висновок експерта № 05-1-09/524 від 15.12.15 року, встановлено: кров трупа ОСОБА_10 відноситься до групи АВ (IV), резус негативний. При проведенні судово-медичної експертизи трупа не виявлено судово-медичних даних, по яких можна було встановити місце настання смерті потерпілої. Не виключається можливість заподіяння потерпілій сполученої травми голови, грудної клітки та живота за обставин, які вказані в фабулі постанови, а саме внаслідок нанесення численних ударів по голові та тулубу потерпілої. Виключається можливість утворення у потерпілої сполученої травми голови, грудної клітки та живота за обставин, які вказані в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.12.2015 з підозрюваним ОСОБА_8 (т.1 а.с. 187-189);

- дані протоколу пред`явлення особи до впізнання від 23.12.2015, відповідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав чоловіка ( ОСОБА_8 ), якого бачив на дорозі до м. Канева в районі містка, який близько 14:20 год. зупиняв транспорт (т. 1 а.с. 206-210);

- дані заяв ОСОБА_14 від 25.12.2015 про те, що він 22.12.2015р. близько 14:30 год. зустрів жінку, затягнув її від дороги, наніс декілька ударів та викрав у неї кошти в сумі 50 грн. та від 28.12.2015, що він відмовляється від очної ставки з ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 211, 215);

- дані протоколу освідування особи від 18.02.2016, згідно з яким фельдшер станції швидкої допомоги ОСОБА_30 відібрав з вени підозрюваного ОСОБА_8 кров у кількості 3 мл (т.1 а.с.248-249);

- дані висновку судово-медичної експертизи № 05-1-08/38 від 24.02.2016, відповідно якого кров потерпілої ОСОБА_10 відноситься до групи АВ (ІV), з супутнім антигеном Н. Кров підозрюваного ОСОБА_8 відноситься до групи О ?в(І). В слідах на куртці (об`єкт № 6) знайдена кров людини і виявлені антигени А, В, Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу, групову приналежність крові осіб, що проходять у справі можна передбачити, що антигени А,В,Н, виявлені в слідах крові людини на куртці (об`єкт № 6), могли походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АВ (ІV) і О ?в(І). Походження крові від потерпілої ОСОБА_10 не виключається. Домішка крові підозрюваного ОСОБА_8 не виключається. (т.2 а.с. 11-14);

- дані висновку судово-медичної експертизи № 05-5-06/33 від 26.02.2016, відповідно якого група крові потерпілої ОСОБА_10 АВ (ІV) з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Група крові підозрюваного ОСОБА_8 . О(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту правої руки потерпілої ОСОБА_10 (об.1) кров та епітеліальні клітини не виявлено. При судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту лівої руки потерпілої ОСОБА_10 (об.2) виявлено кров людини, епітеліальні клітини не виявлено. При серологічному дослідженні даної крові виявлено антигени А, В і Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати, групу крові осіб, що проходять у справі, можна прийти до висновку, що антигени А, В і Н ізосерологічної системи АВО походять від особи (осіб) з групою крові АВ (ІV) з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО, або за рахунок змішування крові осіб з групами А(ІІ), В(ІІІ), О(І), АВ (ІV). Походження крові від потерпілої ОСОБА_10 не виключається, домішка крові підозрюваного ОСОБА_8 не виключається. (т.2 а.с. 17-18);

- відеозапис відтворення обставин події від 09.12.2015 з підозрюваним ОСОБА_8 ;

- відеозапис проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 від 09.12.2015;

- дані акту судово-психіатричної експертизи № 10 від 06.01.2016, відповідно до якого ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, а виявляє прояви легкої розумової відсталості (рівень легкої дебільності) з помірно вираженими емоційно-вольовими розладами, ускладненої психічними і поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, що при відсутності розладів психотичного або межового з психотичним рівня, збереженні вольових процесів, критичних і прогностичних функцій, достатній соціальній адаптації свідчить про здатність підекспертного усвідомлювати свої дії і керувати ними. На період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, він знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики що також свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними. (т. 1 а.с. 195-199).

- дані висновку експерта №04-01/31 комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті гр. ОСОБА_10 від 30.09.2017, відповідно якого, на підставі вивчення наданих матеріалів кримінального провадження та з метою відповіді на поставлені в ухвалі питання, комісія експертів приходить до наступного:

1. При первинній судово-медичній експертизі виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців та рани на голові, крововиливу та ушкодження слизової верхньої губи; закрита травма грудної клітки та живота у вигляді численних двосторонніх переломів ребер із обох сторін, деякі із ушкодженням пристінкової плеври, переломів грудини, забою лівої легені, крововиливу на передній поверхні навколосерцевої сумки, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, синця на грудній клітці та правій молочній залозі, крововиливів в ділянці воріт селезінки та в жировій клітковині правої нирки; синці та рана на кінцівках; садно на лівій гомілці.

2. Причиною смерті є сполучена травма голови, грудної клітки та живота, яка ускладнилася шоком, що підтверджується даними проведеної експертизи трупа та результатами судово-гістологічної експертизи.

3. При проведенні судово-медичної експертизи трупа не виявлено судово-медичних даних, по яких можна було встановити положення потерпілої під час нанесення їй тілесних ушкоджень.

4. Враховуючи морфологічні характеристики виявлених тілесних ушкоджень (всі вони виникли на протязі нетривалого часу один від одного), встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 неможливо.

5. Всі виявлені тілесні ушкодження виникли з силою та інтенсивністю достатньою для виникнення вищеописаних ушкоджень.

6,7. Враховуючи ступінь розвитку ранніх та пізніх трупних явищ (труп на дотик холодний, трупне заклякання в усіх звичайно досліджуваних групах відсутнє, трупні плями при натисненні на них пальцем в ділянці попереку свого кольору не змінюють, ознаки гниття виражені у вигляді зеленого забарвлення шкіри на животі), вважаємо, що смерть настала більше, ніж за 48 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі. Будь-яких об`єктивних судово-медичних даних, які свідчили б про настання смерті саме 22.11.2015 року при експертизі трупа не виявлено.

8, 9. Після отримання сполученою травмою голови, грудної клітки та живота потерпіла могла жити протягом короткого проміжку часу до настання смерті, який обраховується від десятків хвилин до кількох годин.

10, 11. Специфічних та характерних для наїзду або переїзду автомобілем тілесних ушкоджень при судово-медичній експертизі трупа не виявлено.

12. Виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 ушкодження могли виникнути при наявності на потерпілій зимнього одягу від ударів руками та ногами, або іншими предметами, що володіють ознаками твердих тупих (згідно протоколу огляду місця події від 08.12.2015р. та експертизи № 03-01/955 від 08.12.2015р.).

13. Слідів волочіння на трупі ОСОБА_10 та її одязі при судово-медичній експертизі трупа не виявлено.

За наслідками всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, місцевий суд дійшов висновку про те, що не доведено вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Що стосується доводів прокурора, про те, що суд не взяв до уваги дані протоколу слідчого експеременту із свідком ОСОБА_12 , що саме він 22.11.2015 бачив чоловіка який тягнув жінку по узбіччю автодороги «Фастів-Митниця-Обухів-Канів», неподалік від знаку «Канів» та протокол впізнання ОСОБА_8 із свідком ОСОБА_13 , згідно якого останній впізнав серед пред`явлених осіб ОСОБА_8 , якого бачив 22.11.2015 в стані алкогольного сп`яніння на вищевказаній автодорозі із жіночою сумкою, то вони спростовуються показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вони безпосередньо надали в судовому засіданні та показали, що за вказаних обставин вони не впізнали в обвинуваченому ОСОБА_8 ту особу, яку вони бачили біля знаку «Канів» з жінкою, та при цьому зазначили, що вони не бачили нанесення ударів жінці чоловіком. А тому, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку, що оскільки ці свідки не впізнали в обвинуваченому того, хто перебував біля знаку «Канів», місця вчинення злочину, рухаючись по автодорозі «Фастів-Митниця-Обухів-Канів», покази цих свідків не доводять вини ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_15 , надані ними в суді першої інстанції є послідовними, не містять суперечності, та не викликають сумніву щодо їх правдивості.

Щодо посилань апелянта на те, що вирок відносно ОСОБА_8 не можна вважати законним, в тому числі і через те, що суд в обгрунтування свого рішення поклав безпосередньо показання ОСОБА_8 , який вину не визнав та заперечив свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, то колегія суддів відноситься до них критично, оскільки покази обвинуваченого ОСОБА_8 , які він давав на досудовому слідстві, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції є послідовними, чіткими, і такими, які не містять суперечностей, і не спростовані доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суду першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

З досліджених місцевим судом протоколу огляду трупа, протоколу огляду місця події, та висновку експерта №04-01/31 комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 від 30.09.2017, яку суд взяв до уваги як основний доказ, та якою встановлено, що на тілі ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців та рани на голові, крововиливу та ушкодження слизової верхньої губи; закрита травма грудної клітки та живота у вигляді численних двосторонніх переломів ребер із обох сторін, деякі із ушкодженням пристінкової плеври, переломів грудини, забою лівої легені, крововиливу на передній поверхні навколосерцевої сумки, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, синця на грудній клітці та правій молочній залозі, крововиливів в ділянці воріт селезінки та в жировій клітковині правої нирки; синці та рана на кінцівках; садно на лівій гомілці. Причиною смерті є сполучена травма голови, грудної клітки та живота, яка ускладнилася шоком, що підтверджується даними проведеної експертизи трупа та результатами судовогістологічної експертизи. Разом з тим, в експертизі зазначено, що враховуючи ступінь розвитку ранніх та пізніх трупних явищ (труп на дотик холодний, трупне заклякання в усіх звичайно досліджуваних групах відсутнє, трупні плями при натисненні на них пальцем в ділянці попереку свого кольору не змінюють, ознаки гниття виражені у вигляді зеленого забарвлення шкіри на животі), вважаємо, що смерть настала більше, ніж за 48 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі.

Разом з тим, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях суд послався на висновок комісійної судово-медичної експертизи №04-01/31 від 03.09.2017, відповідно до якого будь-яких об`єктивних судово-медичних даних, які свідчили б про наявність смерті ОСОБА_10 саме 22.11.2015 при експертизі трупа не виявлено, при цьому суд врахував покази свідка ОСОБА_16 , який виявив труп ОСОБА_10 08.12.2015, та показав суду, що він кожні 2-3 дні ходив вказаним шляхом, і якби труп лежав там раніше він би помітив його і собаки його б знайшли.

Крім того, суд прийшов до висновку, що висновки проведених експертиз, в тому числі і судово-гістологічної експертизи не підтверджує чітку належність крові саме потерпілій, а вказує на те, що належність крові потерпілій ОСОБА_10 не виключена, що в свою чергу свідчить про те, що вказані експертизи прямо не вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, тобто експертизи, як доказ, не підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, як про те зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Також, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , повністю підтвердила покази обвинуваченого щодо подій, які відбувались 22.11.2015.

Таким чином, аналіз досліджених письмових доказів вказує на те, що жодна з проведених експертиз, які наявні в матеріалах справи, не підтвердила того, що смерть потерпілої ОСОБА_10 настала саме, 22.11.2015, і що саме ОСОБА_8 наніс їй тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла. Не містить таких даних і протокол огляду місця події від 08.12.2015. Допитані місцевим судом свідки, відобразили хронологію подій, які їм були відомі і відбувалися 22.11.2015, однак з їх показань також не можливо встановити факт нанесення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

При цьому, колегія суддів зауважує, що висновок комісії експертів КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» №04-01/31 від 30.09.2017 не був оскаржений, а ні стороною захисту, а ні стороною обвинувачення, а тому сумніви щодо його належності та допустимості відсутні.

В зв`язку з вказаними обставинами, колегія суддів вважає, що доводи прокурора щодо скасування виправдувального вироку є безпідставними.

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінально процесуального закону були предметом перевірки апеляційного суду та колегією суддів визнані неспроможними.

Твердження апелянта про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, є безпідставним, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст.17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, визначених КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення обвинувального вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 є законним, обгрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді