Справа № 491/220/23
Провадження № 1-кп/507/29/2023
Номер рядка звіту 93
В И Р О К
21.04.2023 рокусмт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Карабаново Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 08.09.2021 року вироком Ананьївського районного суду Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
Вироком Красноокнянського районного суду одеської області від 28.02.2023 року за ст. 125 ч.2 КК України до 180 годин громадських робіт,

про обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2022 року приблизно о 06 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, в умовах воєнного стану, який введено в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року та продовженого відповідно до Указів Президента України № 133/2022 (затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ), № 259/2022 від 18.04.2022 року (затвердженого Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 року), № 341/2022 від 17.05.2022 року (затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року), № 573/2022 від 12.08.2022 року (затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ), № 757/2022 від 07.11.2022 року (затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-ІХ), обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в спальній кімнаті будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , в гостях у свого знайомого ОСОБА_5 , скориставшись тим, що господар будинку знаходиться в іншій кімнаті, в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, з шафи викрав бувшу у використанні чоловічу військову камуфляжну куртку розміром 46/2 кольору «хакі-піксель» вартістю 1400 грн. 00 коп., бувшу у використанні чоловічу камуфляжну куртку розміром 50/3 кольору «хакі-піксель» вартістю 679 грн. 00 коп., бувші у використанні чоловічі військові камуфляжні брюки розміром 46 кольору «хакі-піксель» вартістю 466 грн. 27 коп., які належать ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2546 грн. 27 коп.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, за що передбачена відповідальність ч.4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини вчинення крадіжки, зокрема розповів, що 27 грудня 2022 року він прокинувся вдома у ОСОБА_5 , в якого залишився ночувати. Побачивши, що ОСОБА_5 спить в іншій кімнаті, він взяв одяг ОСОБА_5 , а саме дві камуфляжні куртки та штани, одягнув їх на себе та пішов до себе додому. Викрадене майно він використовував, а в подальшому видав працівникам поліції. В скоєному кається, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 надав в судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, проси призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону не пов`язане з позбавленням волі, збитки їй відшкодовано повністю.

Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнав кваліфікацію його дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні кримінального правопорушення, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також йому зрозуміло, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, які пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

З урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, думки потерпілого про призначення покарання відповідно до закону, пом`якшуючої покарання обставини, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , положень ст.ст.69, 75 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Красноокнянського районного суду Одеської області 28.02.2023 року за ч.2 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт, з яких на даний час відпрацював 4 години.

Тому, з огляду на те, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за цим вироком 27.12.2022 року, до постановлення у відношенні нього попередніх вироків, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 15 лютого 2021 року дійшла висновку щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК у подібних правовідносинах та у постанові зазначила: якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Підстав для застосування ч.1 ст. 71 КК України при призначення покарання ОСОБА_3 у суду не має, так як він вчинив даний злочин після закінчення іспитового строку, який йому було визначено вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 08.09.2021 року за ч.3 ст. 185 КК України.

Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_3 визнав вину, його щире каяття у скоєному, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру, та особу обвинуваченого який офіційно не одружений, не працює, раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і з корисливих мотивів, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_3 на шлях виправлення не став.

Наведені обставини свідчать про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_3 на вчинення кримінальних правопорушень і про підвищений ступінь його суспільної небезпечності, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та зміни запобіжного заходу відносно нього у суду не має, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними постанові від 27 жовтня 2021 року по справі № 488/3542/19 провадження № 51-4043 км 21.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

За вимогами ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування.

З обвинуваченого ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 2265 грн. 36 коп.

Керуючись ч.4 ст. 70 КК України, ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за цим вироком та вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 28.02.2023 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного затримання в порядку звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 особисте зобов`язання залишити без зміни до вступу вироку в законну силу.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 2265 грн. 36 коп.

Речові докази по справі після вступу вироку в законні силу, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області: дві камуфляжні куртки, камуфляжні штани, які зберігають в камері схову ВП № 1 ГУНП в Одеській області повернути потерпілому ОСОБА_5 за належністю, скасувавши арешт на вказане майно, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 13 січня 2023 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.

Копію вироку вручити прокурору, потерпілому ОСОБА_5 обвинуваченому ОСОБА_3 .

Суддя: ОСОБА_1