Провадження 1-кп/557/14/2023
Справа 563/1174/22
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

06 лютого 2023 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000026, внесеного 08 квітня 2022 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення:

ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Гощанського районного суду Рівненської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.

Прокурором подано клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

В обґрунтування клопотання зазначено, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України. Прокурор, вказуючи на обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні означених вище кримінальних правопорушень з посиланням на матеріали, що підтверджують такі обставини, вважає необхідним застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як домашній арешт, що мотивує існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує тяжкістю покарання у вигляді реального позбавлення волі від 3 до 8 років, яке загрожує у разі визнання винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, а тому вважає, що існує високий ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Існування ризику передбаченого у п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор мотивує тим, що ОСОБА_4 , маючи досвід роботи на посаді інспектора СРПП відділення поліції, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В обґрунтування ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначає, що у рамках розслідуваного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 , користуючись авторитетом та міцними соціальними зв`язками серед працівників ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом з метою знищення, приховання або спотворення документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Поряд з цим, ОСОБА_4 може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на потерпілих та осіб, які вже були допитані в якості свідків у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор вказує на те, що при обранні більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків з метою затягування судового розгляду. Окрім того, прокурор у клопотанні вказує на існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

З огляду на існування зазначених ризиків та дані про особу обвинуваченого, при вивченні яких прокурором не встановлено будь-яких фактичних даних, які б були достатніми для можливості застосування щодо нього менш суворого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, прокурор у поданому клопотанні просить обрати обвинуваченому запобіжний захід саме у вигляді домашнього арешту в період доби на два місяці та відповідно покласти на нього обов`язки: заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.; прибувати на виклик суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; здати на зберігання слідчому (прокурору) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну; повідомляти про зміну місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав та доводів викладених у ньому, додатково вказавши на те, що питання застосування запобіжного заходу ініціюється з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 з приводу обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період доби заперечив, вказав на те, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та проживає з батьком, який є особою з інвалідність, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, а тому наміру переховуватись не має.

Аналогічну позицію у судовому засіданні висловив захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 , вказав на те, що зазначені прокурором ризики носять формальний характер. Останній зауважив, що обвинувачений не порушував умови попередньо застосованого до нього запобіжного заходу, строк дії якого закінчився, з`являвся на всі виклики, що продовжує робити і на даний час без застосування будь-якого запобіжного заходу. Водночас захисник не заперечував щодо застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання, разом з тим просив не обмежувати ОСОБА_4 у пересуванні, з огляду на потребу у догляді за батьком.

Суд, дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу, а також додані до нього матеріали, заслухавши позиції учасників кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, непрацюючий, одружений, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше несудимий, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2022 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід до 24 жовтня 2022 року та змінено його на домашні арешт в період доби, строк дії якого на даний час закінчився.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», тому в оцінці цього питання суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ визначення «обґрунтованої підозри» надано, зокрема, у рішенні «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom», згідно з яким «…існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Втім, що саме може бути розцінене як «обґрунтоване», буде залежати від усіх обставин справи» [15, § 32]. Таке формулювання ЄСПЛ також підтверджено в таких рішеннях, як «Нечипорук і Йонкало проти України», «Erdagoz v. Turkey», «Labita v. Italy», «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» та доповнено вказівкою на те, що «факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи» [16, §§ 34, 36], і так само «висунення обвинувачення» [17, § 184].

Суд констатує, що ОСОБА_4 підозрюється (на даний час обвинувачується) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, а саме у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання, та з метою покарати його за дії, у скоєнні яких він підозрюється, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненні до іншого володіння особи, вчиненому службовою особою, групою осіб, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, а саме у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались насильством, за відсутності ознак катування, вчиненому групою осіб, і діянням ОСОБА_4 надана правова кваліфікація за вказаними частинами зазначених статей КК України.

Суд звертає увагу, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 надійшов до суду та вирішується питання про запобіжний захід на етапі підготовчого судового засідання, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, при цьому докази зібрані на стадії досудового розслідування ще не досліджувалися.

Так, у п. 175 рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява №42310/04) вказано, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суддя на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину вірогідною.

Суд зазначає, що наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також наданий до суду обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, а дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії підготовчого судового засідання.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує прокурор у клопотанні.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 прокурор послався на існування ризиків того, що він може: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду.

Ризик переховування від правосуддя судом оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (за злочин, передбачений ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у вчиненні якого, обвинувачується ОСОБА_4 , передбачено виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років). Вказане особливо сильно підвищує ризик переховування від суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Таким чином, встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження підтверджують наявність ризику переховування від суду.

Щодо існування ризику незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто, оскільки ризик впливу на потерпілих, свідків та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

Водночас, на переконання суду, прокурором у судовому засіданні не доведено існування ризику того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено та прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і такі ризики, як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, відповідні докази про реальність таких обставин прокурором не надані.

Оскільки стороною обвинувачення не доведена наявність означених вище ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд не враховує їх при прийнятті рішення.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт у певний період доби (з 22 год до 07 год), призведе до недотримання ним, покладених на нього процесуальних обов`язків, з метою затягування судового розгляду та дозволятиме йому продовжувати вчиняти свої протиправні дії та переховуватись від суду.

Водночас прокурором не надано докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні. Останнім не звернуто увагу на те, що обвинувачений раніше є несудимим, дотримувався умов попередньо застосованого до нього запобіжного заходу, а також на те, що більш м`які запобіжні заходи здатні запобігти мінімальним ризикам, на які він посилається. Прокурор не в повній мірі врахував, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання і проживає за місцем реєстрації, офіційно непрацевлаштований протягом нетривалого періоду.

Водночас суд відхиляє аргументи сторони захисту щодо наявності на утриманні обвинуваченого батька, який є особою з інвалідністю, оскільки такі аргументи не підтверджені відповідними доказами.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Враховуючи вище викладене, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді домашнього арешту у певний період доби (з 22 год до 07 год) є недоцільним, з огляду в тому числі і на необґрунтованість клопотання в частині неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігти зазначеним прокурором ризикам.

Враховуючи викладене суд вважає, що для належної процесуальної поведінки обвинуваченого достатнім буде обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

На переконання суду, означений запобіжний захід, з огляду на встановлені при розгляді клопотання обставини, забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. 177-179, 194, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього наступних обов`язків:

-прибувати до суду за кожною вимогою для проведення судового розгляду кримінального провадження № 0000026 від 08 квітня 2022 року;

-не відлучатися із населеного пункту с. Новий Корець Рівненського району Рівненської області, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або роботи;

-утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання слідчому (прокурору) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Дані обов`язки покласти на обвинуваченого на строк 2 (два) місяці з дати винесення цієї ухвали до 06 квітня 2023 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_4 під розпис копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвала в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний тест ухвали проголошено 07 лютого 2023 року о 09 годині 20 хвилин.

Суддя ОСОБА_1