Провадження № 1-кп/161/1037/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 листопада 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000731 від 04 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 12 червня 2022, близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи поблизу пішохідного мосту через річку Сапалаївка по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, діючи з прямим умислом, з метою нанесення побоїв іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є малолітньою дитиною, у присутності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є малолітньою дитиною, умисно наніс по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці останнього, чим завдав ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та показав, що 12 червня 2022 року він знаходився в себе на грядці, почув, як з АДРЕСА_1 , лунав крик, сміх та нецензурна лайка. Підійшовши ближче до паркану, побачив малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , впізнав його, оскільки тиждень назад він йшов біля річки та кинув пластикову пляшку в воду, він ще тоді зробив йому зауваження. Потерпілий ОСОБА_6 був разом із своїми друзями, вони сиділи на березі, курили, виражалися нецензурною лайкою, він вийшов до них на берег, а вони побачивши його, почали дражнитися, кривлятися в його сторону, згодом, потерпілий взяв жменю каміння та жбурнув його у воду, тоді він зробив ОСОБА_10 зауваження, однак останній на зауваження не відреагував. Після чого, потерпілий з друзями відійшли метрів на 30 та знову почали кидати каміння у воду, вони йшли при цьому одним берегом, а він іншим. Згодом він сам підійшов до потерпілого та в присутності ОСОБА_9 , взяв його за футболку та наніс йому два ляпаси, при цьому висловлювався нецензурною лайкою, також сказав потерпілому, що вистрілить йому в коліно. Після чого, він відпустив потерпілого. На запитання учасників судового провадження, відповів, що діти привернули його увагу тим, що виражалися нецензурною лайкою. Стверджує, що жодних ударів потерпілому він не наносив, а наніс лише два ляпаси. Повністю заперечує умисел та мету на вчинення умисних дій, передбачених ч. 1 ст. 126 КК України, які завдали потерпілому ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Просить визнати його не винуватим, та виправдати. Цивільний позов не визнав.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, його винність у інкримінованому йому органами досудового розслідування кримінальному проступку, повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
З показань даних в судовому засіданні малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_7 вбачається, що 12 червня 2022 року, він разом з ОСОБА_9 та ще одним другом, сиділи на березі річки Сапалаївка, що по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, кидали камінчики у воду, таким чином, вели змагання, хто далі кине. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_4 , почав виражатися в їх сторону нецензурною лайкою та сказав, щоб вони йшли на іншу сторону берега. Вони так і зробили, однак, обвинувачений їх догнав та в присутності ОСОБА_11 наніс йому по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці, від яких він відчув біль, при цьому обвинувачений промовив, що якщо його ще тут побачить, то прострелить коліно. Просить повністю задовольнити цивільний позов. Просить призначити покарання обвинуваченому згідно вимог Закону.

Такі показання потерпілого, судом беруться до уваги, оскільки вони спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо його непричетності до вчинення даного кримінального проступку, які суд вважає неправдивими та такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Такі показання потерпілого об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у справі доказами.

Допитана в судовому засіданні законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 суду дала показання, про те, що зі слів сина ОСОБА_6 їй стало відомо, що 12 червня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 наніс її сину по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці. Син відчув фізичну біль, оскільки був червоним. Просить повністю задовольнити цивільний позов. Просить призначити покарання обвинуваченому згідно вимог Закону.

Допитана в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_9 в присутності законного представника ОСОБА_12 суду дала показання, про те, що 12 червня 2022 року 12 червня 2022 року, вона разом з потерпілим ОСОБА_6 та ще одним другом, сиділи на березі річки Сапалаївка, що по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, брали камінчики зі стежки та кидали їх у воду, таким чином, вели змагання, хто далі кине. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_4 , почав виражатися в їх сторону нецензурною лайкою та сказав, щоб вони йшли на іншу сторону берега. Вони так і зробили, однак, обвинувачений їх догнав та в її присутності наніс потерпілому по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці, від яких у нього була червона щока, при цьому обвинувачений промовив, що якщо потерпілого ще тут побачить, то прострелить коліно. Після чого, вони всі пішли додому. Вона все це знімала для себе на телефон.

Показання даного свідка суд бере до уваги та вважає його показання, відповідно до ст.85, 86 КПК України, належними та допустимими доказами, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в даному провадженні, а також здобуті, шляхом його безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Винність обвинуваченого також стверджується.

Рапортом від 04.07.2022 року, з якого вбачається, що 12.06.2022 року близько 21 години неповнолітній ОСОБА_13 із друзями перебував на території поряд водойми, що знаходиться у м. Луцьку неподалік від вул. Сковороди. Під час відпочинку між цими неповнолітніми дітьми та гр. ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт, в ході якого гр. ОСОБА_4 , діючи умисно, насильно утримуючи неповнолітнього ОСОБА_6 за одяг, свідомо наніс почергово два удари долонями своїх рук в ділянку голови останнього, чим завдав йому фізичного болю та моральних страждань.

Висновком судово - медичного експерта № 434 від 08.09.2022 року, згідно якого при огляді на шкірі ОСОБА_6 будь яких ушкоджень у вигляді синців, саден, ран та інш. не виявлено.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.09.2022 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 за участі законного представника ОСОБА_7 показав та детально розповів про обставини завдання йому ОСОБА_4 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.09.2022 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_9 за участі законного представника ОСОБА_12 показала та детально розповіла про обставини завдання ОСОБА_6 - ОСОБА_4 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Протоколом огляду відео від 09.09.2022 року, з фототаблицями, з якого вбачається, що був проведений відео із мобільного телефону на якому зафіксовано подію від 12.06.2022 року за адресою м. Луцьк, вул. Дарвіна.
Протоколом огляду місця події від 23.09.2022 року, з фототаблицями, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється ділянка місцевості біля водойми, що за адресою м. Луцьк, вул. Дарвіна. В ході огляду потерпілим було вказано на місце події, відбулось кримінальне правопорушення з приводу останнього.

Постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні та визначення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні від 28 червня 2022 року, з якої вбачається, що старшим прокурором групи у даному кримінальному провадженні визначити прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 .
Дані докази, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують обставини, що підлягають доказуванню та мають значення у даному провадженні, а також отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також, оцінюючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів є достатніми для прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність з його боку умислу та мети на вчинення умисних дій, передбачених ч. 1 ст. 126 КК України, які завдали потерпілому ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, оскільки останній вказав, що удари він не наносив, а наніс лише два ляпаси, і звертає увагу на таке.

Виходячи з положень ст. 23 та 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 12 червня 2022 року на березі річки Сапалаївка, що по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, в присутності ОСОБА_11 умисно наніс потерпілому по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці, від яких він відчув біль, при цьому промовив, що якщо його ще тут побачить, то пристрелить коліно. Вказане підтверджується, показаннями, даними в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_9 та дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо визнання постанови про визнання предмета речовим доказом від 09.09.2022 року, якою СД диск визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, в порядку ст. 87 КПК України, недопустимими доказами, оскільки на його думку зазначена постанова та СД диск, не можуть бути допустимими доказами, так як у заяві ОСОБА_12 не зазначила серійний номер СД диска, відеозапис, що міститься на вказаному диску отриманий не у відповідності до вимог КПК України (ст. 159 КПК України), у справі відсутній пристрій за допомогою якого було здійснено цей запис, не зрозуміло, коли орган дізнання отримав цей диск відсутня дата на заяві, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту безпідставно виходить із того, що наданий старшому дізнавачу законним представником малолітнього свідка ОСОБА_12 відеозапис було отримано поза процесуальним порядком. Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення від ОСОБА_12 за її ініціативою і доброю волею, СД - диска із відео фрагментом події, наданого за її письмовою заявою на ім`я старшого дізнавача.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

Також, згідно з вимогами ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій його було надано. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ може бути надано стороні кримінального провадження добровільно або на підставі судового рішення.
Як убачається з матеріалів провадження, наявний у справі СД - диск із відеофрагментом події, яка мала місце12.06.2022 року був добровільно наданий ОСОБА_12 , а тому не було необхідності звертатися з відповідним клопотанням до слідчого судді для отримання копії запису, що не суперечить вимогам КПК України.
Крім цього, Верховний Суд в постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Долучений старшим дізнавачем СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_14 до матеріалів провадження в якості речового доказу СД - диск з відео фрагментом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів.
Як зазначено судом під час відкриття матеріалів кримінального провадження на стадії досудового розслідування, жодним учасником кримінального провадження походження вказаного відеозапису не оспорювалось. При цьому, учасники події не заперечували, що на відеозаписі зображені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Наданий ОСОБА_12 СД - диск з відео фрагментом обставин події був оглянутий старшим дізнавачем, про що складено відповідний протокол огляду від 09.09.2022 року та винесено постанову про визнання сд - диску речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000731.
Доводи захисника про порушення судом вимог ч. 3 ст. 99 КПК з тих підстав, що наданий ОСОБА_12 відеозапис є не оригіналом документа, є непереконливими.

Згідно із Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" (ст. 5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 N 8 "Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості", електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Також, суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо визнання постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні та визначення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні за підписом заступника керівника Луцької окружної прокуратури ОСОБА_15 , в порядку ст. 87 КПК України, недопустимими доказами, оскільки вказана постанова датована 28 червня 2022 року, тобто до внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, а отже є такою, що містить недостовірні відомості, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду, прокурором, на спростування доводів сторони захисту було надано відомості із ЄРДР щодо руху провадження в частині призначення прокурора, з яких вбачається, що 04.07.2022 року о 18:09 ОСОБА_15 було призначено ОСОБА_3 старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, а дата, яка зазначена в постанові, тобто 28 червня 2022 року, являється технічною опискою.

Суд, під час судового засідання, надані прокурором відомості із ЄРДР щодо руху провадження в частині призначення прокурора, відкрив сторонам в порядку вимог КПК України, оглянув та взяв дану позицію прокурора до уваги.

Окрім того, суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо визнання постанови про призначення та доручення проведення судово медичної експертизи від 06.09.2022 року, в якій зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13.06.2022 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_4 діючи умисно наніс удари долонями у потиличну ділянку, що завдало фізичного болю ОСОБА_16 , в порядку ст. 87 КПК України, недопустимими доказами, оскільки згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 12 червня 2022 року вчинив кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_16 , з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ч.1). Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2). Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ч.3).

Суд обмежений у праві за власною ініціативою здійснювати збір доказів вини особи.

На суд покладений обов`язок, залишаючись об`єктивним і неупередженим, створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не мають права перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Верховний Суд неодноразово зазначав те, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими особою під час досудового розслідування, у якій би формі вони не були надані (допит, слідчий експеримент, проведення впізнання тощо). Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.10.2019 р. у справі № 515/2020/16-к, 19.11.2019 р. у справі № 750/5745/15-к, 05.03.2020 р. у справі № 666/5449/15-к.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання від 04.10.2022 року, малолітній потерпілий ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_7 дав суду показання, що саме 12 червня 2022 року ОСОБА_4 , в присутності ОСОБА_11 наніс йому по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці, від яких він відчув біль, окрім того, суд у відповідності до вимог, ст. 23 КПК України суд дослідив рапорт 04.07.2022 року, з якого вбачається, що 12.06.2022 року близько 21 години неповнолітній ОСОБА_13 із друзями перебував на території поряд водойми, що знаходиться у м. Луцьку неподалік від вул. Сковороди. Під час відпочинку між цими неповнолітніми дітьми та гр. ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт, в ході якого гр. ОСОБА_4 , діючи умисно, насильно утримуючи неповнолітнього ОСОБА_6 за одяг, свідомо наніс почергово два удари долонями своїх рук в ділянку голови останнього, чим завдав йому фізичного болю та моральних страждань. Даний рапорт, суд у відповідності до вимог КПК України, визнав допустимим доказом.

З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що висновок судово - медичного експерта № 434 від 08.09.2022 року, протокол проведення слідчого експерименту від 15.09.2022 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 09.09.2022 року, що дані докази, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, і вважає їх належними та допустимими.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини за ч. 1 ст. 126 КК України суд розцінює як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються переліченими вище доказами у їх сукупності. Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , в присутності законного представника ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_9 в присутності законного представника ОСОБА_12 , кожен зокрема, давали логічні та послідовні показання, які суд кладе в основу вироку, при цьому будь-яких підстав у даних осіб оговорювати ОСОБА_4 немає.

За таких обставин, провівши всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд поза розумним сумнівом вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тому кваліфікує ці його дії за ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

До обставин які, відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, відомості про те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України, у виді штрафу.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 в користь малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в особі його законного представника (матері) ОСОБА_7 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`тдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в особі його законного представника (матері) ОСОБА_7 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Речові докази: сд диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: