Справа № 305/100/17
Номер провадження 1-кп/305/94/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2022 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахова кримінальне провадження, відомості про яке 04.11.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001, та кримінальне провадження, відомості про яке 01.04.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , українця, з

середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого

згідно з вироком Рахівського районного суду від 03.08.2016 року за

ст. 125 ч. 2 КК України до 200 годин громадських робіт, громадянина

України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 згідно з вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 року був засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт та згідно з розпискою від 03.08.2016 року написаною останнім власноручно у судовому засіданні, був зобов`язаний являтися до КВІ в Рахівському районі для постановки на облік та отримання направлення до сільської ради за місцем проживання для відбуття подальшого покарання у вигляді громадських робіт.

Однак, не зважаючи на призначене вироком покарання у виді громадських робіт ОСОБА_5 умисно, з метою ухилення від призначеного покарання, для постановки на облік та отримання направлення до сільської ради за місцем проживання для відбуття подальшого покарання у КВІ в Рахівському районі не з`явився, чим своїми діями ухилився від відбування покарання без поважних на те причин та до виконання громадських робіт так і не приступив.

Крім того, 13.03.2017 року близько 20 години ОСОБА_5 проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб таємно викрав один металевий кілок довжиною 2,2 метри вартістю 348,66 гривні, який належить ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 17.03.2017 року близько 22 години 00 хвилин проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб, повторно, таємно викрав два металеві кілки довжиною 2,2 метра, загальною вартістю 697,32 гривні, які належать ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 22.03.2017 року близько 22 години 30 хвилин проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб, повторно, таємно викрав два металеві кілки довжиною 2,2 метра, загальною вартістю 697,32 гривні, які належать ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 28.03.2017 року близько 21 години 40 хвилин проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб, повторно, таємно викрав два металеві кілки довжиною 2,2 метра, загальною вартістю 697,32 гривні, які належать ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином вартість викраденого майна становила 2440,62 гривні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та правову кваліфікацію злочинів не оспорює. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, вислухавши думку прокурорів, обвинуваченого, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не мають сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено, що у такому випадку учасники позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а також за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто крадіжка, вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд зазначає таке.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, має постійне місце проживання, утриманців немає.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 суд не встановив.

Таким чином, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, ступінь його вини, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, той факт, що потерпілий ОСОБА_6 будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого під час досудового розслідування та в ході судового розгляду не заявляв, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах, встановлених санкцією статей Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими він обвинувачується і які передбачають відповідальність за вчинені правопорушення, зокрема, за ч. 2 ст. 389 та ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді обмеження волі, а за ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

На підставі ст. 70 КК України, для визначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за доцільне обрати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 раніше судимий, згідно з вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт в кількості 200 годин.

Виходячи з вимог пп. "г" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, невідбута частина покарання ОСОБА_5 за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт відповідає 25 дням позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 389, ч.1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , вчинено ним після ухвалення попереднього вироку від 03.08.2016 по справі №305/380/16-к.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що призначене вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт ОСОБА_5 не відбув взагалі.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 71, пп. "г" п. 1 ч.1 ст .72 КК України за сукупністю вироків до покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, слід приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016.

Крім того, суд зважає і на критичне ставлення ОСОБА_5 до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

З огляду на зазначені вище обставини суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі й реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 75, 76 КК України.

На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде своєю чергою достатньою превентивною мірою, відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

У цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України - 1 (один) рік обмеження волі, за ч. 1 ст. 185 КК України - 2 (два) роки обмеження волі, ч. 2 ст. 185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначити 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання за даним вироком приєднати невідбуте покарання, згідно з вироком Рахівського районного суду від 03 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, призначити йому остаточно покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки та 25 (двадцять п`ять) днів.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 за даним вироком від відбування покарання, якщо від протягом 3 (трьох) років іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця свого проживання, чи роботи.

Речові докази : металевий кілок довжиною 2,2 метра, який знаходиться на зберіганні в ОСОБА_6 , після вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_6 як власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Суддя: ОСОБА_1