Справа № 741/168/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/237/23
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 353 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 10 березня 2023 року включно.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати, зокрема, переховуватися від суду, з урахуванням тяжкості покарання, визначених санкціями статей, за якими вони обвинувачуються, можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою схилення їх до неправдивих показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою відносно нього скасувати, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, та обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вказує на неправомірне невручення прокурором йому клопотання про продовження строків тримання під вартою, а подав його при розгляді справи в суді, чим було порушено його право на захист. Зазначає, що розгляд клопотання в суді проводився за відсутності його адвоката ОСОБА_11 .. Вважає, що судом неправомірно було обрано такий запобіжний захід відносно нього і не розглянуто інші більш м`які. Вказує, що в судовому засіданні надав медичні документи щодо його незадовільного стану здоров`я і неможливості перебування в СІЗО у зв`язку з відсутністю ліків для нього, проте даний факт залишився поза увагою суду.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою відносно нього скасувати та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід. Вказує на порушенні його права на захист, оскільки прокурором, всупереч ст. 184 КПК України, не було надано йому клопотання про застосування запобіжного заходу. Звертає увагу на практику ЄСПЛ та наголошує, що обґрунтування ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним. Заявлені ризики по справі вважає необґрунтованими. Зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що він має постійне місце проживання, постійне місце роботи, раніше не судимий, має хвору матір пенсійного віку, яка перебувала на його утриманні.

До початку розгляду справи на адресу апеляційного суду від захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , надійшло клопотання з проханням розгляду справи за його відсутності у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 підтримує в повному обсязі. Апеляційним судом двічі відкладався розгляд цієї справи, захисник ОСОБА_11 жодного разу в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим судом було вжито заходів для залучення іншого адвоката ОСОБА_7 на одну процесуальну дію.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , їх захисників, які наполягають на задоволенні їх апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000462 від 26 серпня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 353 КК України, та ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, особу обвинувачених, стійкість соціальних зв`язків, вік, матеріальний стан та стан здоров`я обвинувачених, можуть спробувати незаконно впливати на потерпілого з метою зміни його показань на свою користь та уникнення кримінальної відповідальності, також обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можуть вчинити інші кримінальні правопорушення.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення та тяжкість безальтернативного покарання, визначених санкціями статей, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає їх особі, характеру та тяжкості інкримінованих ним кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Вказівки в апеляційних скаргах обвинувачених на неправомірне завчасне невручення прокурором їм клопотання про продовження строків тримання під вартою, чим було порушено їх права на захист, апеляційний суд відхиляє за таких підстав.

По-перше, нормами КПК України не передбачено завчасне вручення клопотання про продовження строку запобіжного заходу на відміну від клопотання про обрання запобіжного заходу, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу перевіряється існування вже раніше встановлених ризиків, а тому сторона захисту має можливість спростувати їх наявність чи обґрунтувати зменшення.

По-друге, відповідно до припису ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом в скарзі не наведено.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді тримання під вартою є не виправданим, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги те, що обвинувачений ОСОБА_9 має стареньку матір, яка потребує його допомоги, та його соціальні зв`язки, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підгрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_9 ..

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що розгляд клопотання в суді проводився за відсутності його адвоката ОСОБА_11 слід визнати безпідставними, навпаки, суд забезпечив обвинуваченим право на захист, залучивши для цього адвоката ОСОБА_12 , який представляв інтереси обох обвинувачених, якого в судовому засіданні підтримали обвинувачені.

Доводи в скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що суд не взяв до уваги його стан здоров`я, який потребує належної медичної допомоги, а невиконання таких дій може призвести до тяжких наслідків не є слушними, оскільки при оцінці цих доводів, апеляційний суд бере до уваги те, що місцевий суд оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі особу обвинуваченого, де на час розгляду клопотання стан здоров`я його є задовільним, документів про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , яке робить неможливим тримання його під вартою, суду не надано.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі в ході розгляду провадження не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора. Навпаки - суд забезпечив обвинуваченим право на захист, залучивши для цього адвоката ОСОБА_12 ..

З огляду на це, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг про те, що суд порушив вимоги закону та необґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення їх апеляційних скарг та скасування ухвали суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2023 року,

якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 10 березня 2023 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4