Справа № 444/866/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/804/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000066 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 24.06.2022 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, інвалід 3-ї групи пожиттєво,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 24.06.2022, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахується з дня фактичного звернення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Цивільний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 :

- відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого по 725,27 грн. щомісячно, починаючи з серпня 2028 року;

- 250000,00 гри. (двісті п`ятдесят тисяч гри. 00 коп.) спричиненої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 :

- відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого по 725,27 грн. щомісячно, починаючи з серпня 2028 року;

- 250000,00 грн. (двісті п 'ятдесят тисяч грн. 00 коп.) спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) спричиненої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 15000,00 гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2020 року в межах кримінального провадження № 0000066 на автомобіль марки «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 - скасовано.

Речові докази: автомобіль марки «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається за адресою: АДРЕСА_1 - повернуто власнику.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 5652,2 грн. за проведення судових експертиз.

Строк відбуття покарання рахується з часу фактичного затримання ОСОБА_6 .

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Вирок в частині задоволення цивільного позову скасувати та постановити новий, яким вимоги потерпілих задовольнити частково.

Стягнути з нього, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 80000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з нього, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 80000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з нього, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 80000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з нього, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 15000 грн. понесені витрати на правову допомогу .

У решті вирок залишити без змін.

Вважає призначене покарання несправедливим, надто судовим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що хоча суд першої інстанції і призначив йому покарання в межах санкції статті обвинувачення однак не врахував обставини справи, зокрема порушення самим потерпілим правил дорожнього руху, що стало причиною вчинення кримінального правопорушення. Суд не навів у вироку переконливих мотивів чому йому обрано покарання саме у виді позбавлення волі, тобто реального відбуття покарання та неможливістю встановлення іспитового строку. Судом першої інстанції було враховано його щире каяття і те, що вчинив тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зі слів дружина вагітна, він інвалід третьої групи пожиттєво, вину визнав, однак на протязі досудового та судового провадження жодним чином не відшкодував потерпілій завданих збитків, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позицію потерпілої ОСОБА_10 яка з приводу призначення покарання поклалась на думку суду.

Апелянт зазначає, що їхав з дозволеною швидкістю, правил дорожнього руху не порушував; був тверезим, автомобіль технічно справний. Пішохід несподівано появився перед його автомобілем і він не встиг зреагувати та наїхав на нього. Обставин що обтяжують покарання встановлено не було. Все це не в повній мірі враховано при винесені вироку.

Апелянт наполягає, що не являється суспільно небезпечною особою, щоб позбавляти його волі. Він усвідомлює, що від його дій загинула людина. Однак покарання має бути достатнім для попередження інших злочинів, а не надмірним, а тому просить скасувати вирок в частині призначення покарання та призначити покарання з врахуванням вимог ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 24 січня 2020 року приблизно о 16 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі Львів-Рава-Руська у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки по АДРЕСА_2, порушив вимоги Р.1 п. п. 1.5, 1.10 (у частині визначення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «безпечна швидкість», «перевага у русі», «небезпека для руху»); Р.2 п.2.3 б), д); Р.12 п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10 2001, які виразились у тому, що він не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою; невідповідно зреагував на зміну дорожньої обстановки - з моменту виявлення пішохода ОСОБА_14 , який у цей момент переходив проїзну частину даної вулиці поза межами пішохідного переходу справа наліво, по напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу вказаному пішоходу, у результаті чого здійснив на нього наїзд. У результаті наїзду пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких у цей же день помер у приміщенні КНП «Жовківська ЦРЛ».

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог Р.1 п.п.1.5, 1.10; Р.2 п.2.3 «б», «д»; Р.12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме:

1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

1.10 (у частині визначення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «безпечна швидкість», «перевага у русі», «небезпека для руху»):

дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;

безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

перевага - право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху;

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б» бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

«д» не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_14 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , подала заперечення на апеляційну скаргу в якому просить вирок суду першої інстанції залишити без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що апеляційна скарга є необгрунтованою не підлягає до задоволення оскільки доводи апелянта не відповідають дійсності. Судом першої інстанції були враховані всі пом`якшуючі обставини. При цьому вважає, що щире каяття ОСОБА_6 не могло бути враховано судом як пом`якшуюча обставина так, як за весь час розгляду справи з моменту ДТП ОСОБА_6 не вживав заходів щодо відшкодування завданої шкоди. Він самостійно не відшкодував витрати пов`язані з похованням, зокрема встановлення надгробного пам`ятника, не виявив осуд своєї поведінки, що виражається у визнані негативних наслідків для потерпілої особи, намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття повинен бути відображений в матеріалах кримінального провадження. Натомість отримати відшкодування від страхової компанії потерпіла і цивільні позивачі не можуть до набрання вироком законної сили. Поведінка ОСОБА_6 за час розгляду справи не свідчила про його щире каяття та жаль, оскільки останній неодноразово не прибував у судові засідання. Більше того обвинувачений не попросив вибачення у дружини та дітей померлого, зробив це лише перед судовими дебатами, що носило вимушений характер.

Адвокат звертає увагу, що обвинувачений всіляко намагався перекласти відповідальність на іншого учасника ДТП - померлого ОСОБА_14 про що вказано в апеляційній скарзі.

Стосовно покликання про вчинення злочину з необережності додатково, як таку яка пом`якшує покарання, то вказана обставина вже врахована в санкції ст. 286 КК України та не може бути додатково врахована як пом`якшуюча обставина.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману його захисником - адвокатом ОСОБА_9 про задоволення апеляційних вимог, міркування прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду - без змін, думку представника потерпілої сторони - адвоката ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду першої інстанції - без змін, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 24.06.2022 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції при постановленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 286 КК України прийшов до передчасного висновку про його винуватість у вчиненні злочину за пред`явленим йому обвинуваченням.

Як вбачається з відеозапису судових засідань у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 зображав дії та рух потерпілого ОСОБА_15 , однак цьому не було надано уваги та не враховано при подальшому розгляді справи, зокрема щодо з`ясування деталей обставин справи.

Судом першої інстанції слухання справи фактично відбувалося за скороченою процедурою оскільки був допитаний тільки обвинувачений ОСОБА_6 , який визнав свою вину у скоєному.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що не зрозумів в чому полягає скорочений розгляд справи і йому не були роз`ясненні відповідні права, зокрема щодо обставин які можна оскаржувати. У зв`язку з цим він і визнав вину у спричиненні смерті в результаті ДТП, однак він не був згідний з причиною ДТП, вважаючи, що є і вина потерпілого у вчиненому оскільки ступаючи на проїжджу частину він не переконався в безпечності таких дій, бо навіть не подивився на дорогу стосовного того чи рухається якийсь транспортний засіб по ній. Обвинувачений ОСОБА_6 наголосив, що потерпілий ОСОБА_14 рухався по тротуару паралельно дорозі, відповідно автомобіль ОСОБА_6 знаходився у нього за спиною і не оглядаючись на дорогу потерпілий на неї ступив та зіткнувся з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_6 . Уникнути зіткнення водій транспортного засобу не мав можливості, оскільки побачив потерпілого за 1, 5 м до моменту зіткнення.

Суд першої інстанції обмежився визнанням вини обвинуваченим ОСОБА_6 та дослідженням довідки про смерть потерпілого і покликанням на інші докази, однак суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного переконання у визнанні вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України без з`ясування всіх обставин справи.

З оглянутих матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в наданих судам першої та апеляційної інстанції матеріалах кримінального провадження, за ч.2 ст. 286 КК України, відсутні схема ДТП, немає даних чи перебував потерпілий в стані будь-якого сп`яніння. Відтак колегія суддів апеляційної інстанції не в змозі в повній мірі перевірити обставини справи та з`ясувати чи обґрунтовано та підставно призначено обвинуваченому міру покарання.

Суду апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 було надано підтвердження про укладення шлюбу та народження у нього дитини, а також уточнено, що ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи пожиттєво, єдиним джерелом доходів родини на даний час є робота таксистом.

Суду першої інстанції стороною обвинувачення було вручено конверт для огляду та долучення до справи з диском із записом місця ДТП, який не був досліджений в судовому засіданні при тому що захисником обвинуваченого було заявлено відповідне клопотання, однак в подальшому на цьому не наполягав.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставинами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги та заперечення представника потерпілої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та матеріалів справи щодо повноти представлених суду документів здобутих досудовим розслідуванням та у разі визнання ОСОБА_6 винним, обґрунтувати призначене покарання, тобто постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 24 червня 2022 року яким засуджено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції .

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: