ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/7111/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/376/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.255, ч.2 ст.28, ч.3 ст.289, ч.4 ст.28, ч.4 ст.187,ч.4 ст.28,ч.3 ст.357,
ч.4 ст.28, ч.4 ст.146, ч.4 ст.263, ст.364, ч.1 т.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.385
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харків кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою. Продовжено строк тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор»: ОСОБА_8 , 1977 року народження; ОСОБА_9 , 1975 року народження; ОСОБА_10 , 1969 року народження; кожного на шістдесят днів, а саме, до 21 квітня 2023 року.

Суд першої інстанції вказав, що матеріали судового провадження свідчать про наявність у кримінальному провадженні ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інші злочини. Обґрунтованість цих ризиків полягає в тому, що можливість призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років може викликати загрозу їх втечі, про що викладено в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», відповідно до якого «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень у складі злочинної організації протягом тривалого періоду часу, що свідчить про їх стійку суспільно небезпечну поведінку та підвищену небезпеку для суспільства.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу вигляді гримання під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подала до суду апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_11 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою замінити застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід іншим.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 була заслухана думка прокурора, захисників та надані пояснення обвинувачених для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень у складі злочинної організації протягом тривалого періоду часу, що свідчить про їх стійку суспільно небезпечну поведінку та підвищену небезпеку для суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді