ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000287 від 26 серпня 2021 року за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

УСТАНОВИЛА:
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Обрано відносно ОСОБА_6 міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у виді цілодобового домашнього арешту.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язок цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора, суду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 21108 (двадцяти однієї тисячі сто восьми) грн. 78 коп.

ЄУНСС: 715/487/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11
НП: 11-кп/822/444/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.286 КК України
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова компанія» на користь ОСОБА_10 витрати, пов`язані із лікуванням внаслідок ДТП в сумі 34471 (тридцяти чотирьох тисяч чотириста сімдесят однієї) грн. 00 коп., витрати пов`язані з похованням та спорудженням надгробного пам`ятника в розмірі 38890 (тридцяти восьми тисяч вісімсот дев`яноста) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 150000 (ста п`ятдесяти тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 26.08.2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин керуючи технічно несправним автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , республіки Болгарія, рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманове (на м. Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м. Бухарест)», поза межами населеного пункту, в адміністративних межах с. Тарашани Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці в напрямку с. Опришени, на швидкості не менше - 101,6 км/год., що перевищує допустиму - 90 км/год. на автомобільних дорогах поза межами населеного пункту.
Наближаючись до кілометрового знаку №523 вказаної автодороги, водій ОСОБА_6 , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме автомобіль марки «ВАЗ 11183», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , яка відновивши свій рух, рухалась у попутному напрямку по правому узбіччю та в подальшому без увімкнутого сигналу покажчика повороту змінила напрямок руху ліворуч, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, продовжив рух та перебуваючи на смузі зустрічного руху допустив зіткнення з вказаним автомобілем.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «ВАЗ 11183», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пасажирці зазначеного автомобіля ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено смерть.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.6 та 12.9, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), які сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:
- п. 12.6 поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:
г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.;
- п. 12.9 (б) водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и".
-п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
На вказаний вирок представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини у скоєному кримінальному правопорушенні, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання, звільнивши його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків.

Стягнути з відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» 03038, м. Київ вул. Івана Федорова, 32А код ЄДРПОУ 30859524 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрати за фізичне знищення автомобіля ВАЗ моделі 11183 номерний знак НОМЕР_2 суму в розмірі 34154 (тридцяти чотирьох тисяч ста п`ятдесяти чотирьох) грн. 70 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржуваний вирок є занадто суворим щодо міри покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та таким, який порушує Конституційні права потерпілої ОСОБА_10 щодо відшкодування їй майнової (матеріальної) шкоди внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП.

Стверджує, що встановлені районним судом обставини, зокрема повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , щире каяття, засудження власної поведінки, повне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_14 , часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_10 , обопільна вина, молодий вік, позитивна характеристика по місцю проживання вказували на можливість застосувати до нього вимоги ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання із встановленням іспитового строку.

Вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без необхідності ізоляції його від суспільства.

Також зазначає, що посилання суду на те, що ОСОБА_10 та її представником не надано суду доказів про вартість транспортного засобу після ДТП, у зв`язку із чим в суду відсутня можливість здійснення розрахунку суми відшкодування згідно норм ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що стало причиною відмови в задоволенні позовних вимог в даній частині, не відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки згідно із змістом висновку товарознавчої експертизи №-19/126-21/7256-АВ від 23.09.2021 року, ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ моделі 11183 номерний знак НОМЕР_2 станом на 26.08.2021 року складала 68309 (шістдесят вісім тисяч триста дев`ять) грн. 41 коп. При цьому, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість, тобто вартість матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля марки ВАЗ моделі 11183 номерний знак НОМЕР_2 станом на 26.08.2021 року складає зазначену вище суму.
Звертає увагу суду на те, що представник страхової компанії, з огляду на приписи п.34.2 ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зобов`язаний самостійно прибути до місця знаходження пошкодженого автомобіля позивача та визначити розмір збитків з врахуванням залишків.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності його вини у скоєному кримінальному правопорушенню, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного йому покарання та призначити йому міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Застосувати до нього вимоги ст.ст.75, 76 КК України та звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він і погоджується з висновками суду в частині застосування ст.69 КК України, однак просить суд апеляційної інстанції зменшити (пом`якшити) строк призначеного основного покарання з 4 (чотирьох) на 2 (два) роки позбавлення волі. Вважає, що зазначений строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідатиме вимогам ст.ст.65-67 КК України.

Зазначає, що він керував транспортним засобом тверезим, автомобіль марки «ВАЗ 11183», яким керувала потерпіла ОСОБА_12 , був припаркований на обочині в попутному напрямку руху його автомобіля, несподівано, без включеного показника лівого повороту, почала рух відразу на розворот в забороненому місці, чим самим перерізала смугу його руху. В цей момент він різко гальмував та інтуїтивно прийняв в ліво на зустрічну смугу подаючи звуковий сигнал, щоб уникнути ДТП, однак жахливі невідворотні наслідки все ж таки настали.

Незважаючи на те, що дії водія ОСОБА_12 перебувають в безпосередньому причинному зв`язку з настанням даного жахливого ДТП, так як вона допустила грубе порушення ПДР, він повністю визнав вину у вчиненому, з самого початку на стадії досудового розслідування та в суді надавав правдиві показання, в тому числі і на слідчому експерименті, щиросердечно розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а також як зміг відшкодував шкоду, хоча він розуміє, що життя людини є безцінне і нажаль повернути його назад неможливо.

У зв`язку із наведеним, просить апеляційний суд надати йому шанс перевиховатись та виправитись без ізоляції від суспільства. Вважає, що застосування ст.75 КК України буде відповідати принципам індивідуальності, домірності, справедливості, обґрунтованості та верховенства права.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілі: ОСОБА_10 , ОСОБА_14 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися та не повідомили причини своєї неявки, що у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав, у них зазначених, міркування представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 , які також підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а вирок змінити, позицію прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти апеляційних скарг, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.286 КК України в поданих апеляційних скаргах не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст.349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Апелянтами оскаржується, зокрема, правильність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та відмова в задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення витрат за фізичне знищення автомобіля ВАЗ моделі 11183 номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 34154 (тридцяти чотирьох тисяч ста п`ятдесяти чотирьох) грн. 70 коп. з ПАТ «СК «Українська страхова група».
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України та роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку із чим, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та представника потерпілої щодо необхідності призначення більш м`якого покарання обвинуваченому є неспроможними.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до тяжкого злочину, є злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, відношення останнього до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який є молодою людиною, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є осудним, критичне засудження ним власної поведінки на досудовому слідстві та в суді, правдиві показання про обставини вчиненого злочину.

При призначені покарання було враховано обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування обвинуваченим завданих збитків.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 районним судом встановлено не було.

З врахуванням всіх встановлених обставин по кримінальному провадженню, особи винуватого, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих, думки потерпілих щодо покарання обвинуваченого, грубого порушення ПДР водієм ОСОБА_15 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, невідворотності наслідків заподіяних внаслідок вчинення злочину, у вигляді загибелі двох людей, суд вважав, що необхідно призначити обвинуваченому основне покарання із застосуванням положень ст.69 КК України з додатковим покаранням позбавлення права керувати транспортними засобами та призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Апеляційний суд погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що районний суд належним чином врахував усі можливі обставини, що пом`якшують покарання та вірно призначив основне покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, а саме нижче від нижчої межі встановленої в санкції ч.3 ст.286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, а тому підстав для ще більшого пом`якшення покарання, як того просять апелянти, відсутні.

Відсутні підстави для застосування в даному провадженні і положень ст.75 КК України, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин у сфері злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також непоправність у будь-який можливий спосіб наслідків від злочину, як смерть двох людей, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до переконання про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, що в даному випадку, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 реальне покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Також на переконання судової колегії апеляційного суду не допустив районний суд помилки при відмові в задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення витрат за фізичне знищення автомобіля ВАЗ моделі 11183 номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 34154 (тридцяти чотирьох тисяч ста п`ятдесяти чотирьох) грн. 70 коп. з ПАТ «СК «Українська страхова група», оскільки вирішив його у відповідності до порядку відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який регламентовано ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, на підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено, а тому апеляційні скарги представника потерпілої та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя-доповідач
Чернівецького апеляційного суду ОСОБА_1
(24.11.2022 р.)