Справа № 952/892/19
Провадження № 1-кп/626/11/2023
УХВАЛА

28 лютого 2023 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000101 від 06.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Федорівка Глобинського району Полтавської області, громадянки України, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не засудженої відповідно до ст.89 КК України, за ч.3 ст.369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2019 року до Красноградського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000101 , складений 21.11.2019 року начальником СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 та затверджений заступником керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 .

Відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_5 15 грудня 2017 року, у проміжок часу з 12-ї години 50 хвилин до 15-ї години, знаходилась в приміщенні Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області у службовому кабінеті начальника Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , який є службовою особою, що займає відповідальне становище. Обвинувачена діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за сприяння з боку ОСОБА_9 з використанням службового становища у вирішенні питання про винесення вироку не пов`язаного з реальним позбавленням волі відносно обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_10 , запропонувала, а в подальшому надала службовій особі, яка займає відповідальне становище начальника Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 400 доларів США та 5000 грн.

За вказаних обставин ОСОБА_5 обвинувачується за ч.3 ст.369 КК України - пропозиції, обіцянці та наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.369 КК України.

Захисник просила повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання захисника ОСОБА_4 .

За таких обставин суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000101, приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обовязковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Вимоги до обвинувального акту визначені ст.291 КПК України, де в п.5 ч.2 цієї статті зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Суд дійшов висновку про наявність недоліків обвинувального акту, які є обґрунтованими підставами для його повернення прокурору.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79).

Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно

аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьєта Сассі проти Франції", п.52).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 вказаним вимогам не відповідає.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.369 КК України, а саме пропозиція, обіцянка та надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, начальника Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , неправомірної вигоди, який не є стороною кримінального провадження у розумінні ст. 3 КПК України кримінального провадження № 0000101 від 06.12.2017, а відомості про здійснення або не здійснення досудового розслідування відносно нього відсутні.

Таким чином, в пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні містяться фактичні обставини, пов`язані з діями іншої особи ( ОСОБА_9 ), який в даному провадженні не має статусу обвинуваченого, але в його діянні фактично є ознаки іншого кримінального правопорушення, передбаченого особливою частиною КК України.

У відповідності до усталеної практики Верховного Суду, в разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.

Крім того в даному випадку суд вбачає порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_5 , оскільки в обвинувальному акті, викладаючи фактичні обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 інкримінованого злочину, прокурором у обвинуваченні на підставі фактичних обставин, які він вважає встановленими, зазначені інші особи, а саме ОСОБА_9 , який не є обвинуваченим в цьому провадженні та позбавлений права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження, що свідчить про порушення права цієї особи на захист. Вказавши в обвинувальному акті прізвище ОСОБА_9 , як особи, що отримала неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 400 доларів США та 5000 грн., орган досудового розслідування мав би виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити повні анкетні дані.

Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення, узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі "Хужін та інші проти Росії" ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

За таких обставин, на думку суду, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначається особа, щодо якої відсутні відомості про здійснення або не здійснення досудового розслідування в окремому кримінальному провадженні, не є за можливе реалізувати право особи на особисту присутність в судовому засіданні зокрема та право на захист загалом.

Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, п. 3 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 371, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000101 від 06.12.2017 року з відповідними додатками стосовно ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) діб з моменту її оголошення до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя ОСОБА_1