Житомирський апеляційний суд
Справа №295/874/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 24.01.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2023 року включно.

Строк дії ухвали - до 22 березня 2023 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 60 діб, заборонивши підозрюваному ОСОБА_8 , залишати місце проживання за адресою - АДРЕСА_1 - цілодобово, на час дії обраного запобіжно заходу, з покладання на останнього процесуальних обов`язків, передбачених п.2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України. При цьому, зазначає, що ОСОБА_8 не має наміру впливати на потерпілих та свідків, оскільки співпрацює з слідством та під час затримання надав покази, та показав на слідчому експерименті обставини події. Також, ОСОБА_8 не впливав та не впливає на інших підозрюваних в кримінальному провадженні, так як не надходило скарг про тиск з боку його підзахисного, не має можливості знищити чи приховати речові докази в даному кримінальному провадженні, так як всі речі були вилучені працівниками поліції. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №295/874/23 (а.п.1-2), в провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000247 від 22.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Згідно змісту клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 21.01.2023 року близько 18-00 год. ОСОБА_10 перебував разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у готельному номері № НОМЕР_1 в готелі «Житній», що за адресою: м. Житомир, вул. Хлібна, 19, де вони вживали алкогольні напої.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми руками та ногами нанесли ОСОБА_11 близько двадцяти ударів по голові та різним частинам тіла, чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми, крововиливів під оболонку головного мозку. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-лицевої травми, крововиливів під оболонку головного мозку та аспірації дихальних шляхів кров`ю. Таким чином, ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, що спричинили смерть ОСОБА_11 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

22.01.2023 о 16 год. 20 хв. ОСОБА_8 було фактично затримано в порядку ст.208 КПК України.

23.01.2023 органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Старший слідчий СВ Житомирського РУП ГУНИ в Житомирській області ОСОБА_9 24.01.2023 звернулася до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 22.01.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом слідчого експерименту від 22.01.2023; протоколом затримання ОСОБА_8 від 22.01.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваної переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, залишив місце події вчиненого правопорушення, був затриманий пізніше, злочинні дії останнього призвели до смерті потерпілого. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, та суду.

В свою чергу, в даному випадку слід врахувати можливість, при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, і можливість останнього впливу на свідка. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників кримінального провадження під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, в свою чергу, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Апеляційні посилання на не доведеність таких ризиків є безпідставними. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчим суддею не встановлено за результатами розгляду клопотання процесуального ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не зазначено такого ризику і в клопотанні слідчого.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_8 має молодий вік, задовільний стан здоров`я, не працевлаштований (відсутнє джерело доходу), перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджено матеріалами провадження), має місце реєстрації в м.Житомирі.

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання адвоката на те, що його підзахисний сприяє розкриттю правопорушення, надає відповідні показання, раніше не судимий та ні до кримінальної відповідальності чи адміністративної не притягувався, наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, та постійного місця проживання, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, інших характеризуючих даних особу підозрюваного та встановлених на даний час процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатньо для доведення, як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи сторони захисту щодо застосування відповідної міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з відповідним визначенням розміру застави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 24.01.2023, якою застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: