Справа № 645/265/23
Провадження № 1-кп/645/43/23
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколово, Зміївського району, Харківської області, громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді снайпера (2 категорії) відділення снайперів зенітного ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001244 від 02.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою суду від 25.01.2023 по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Вказаний обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, укладеною 23.01.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001244, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2022 та ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст.407, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: обвинувачений під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях у повному обсязі висунутого обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.407 та ч. 1 ст. 263 КК України. Угода містить відомості, щодо наслідків укладання та невиконання угоди про визнання винуватості.

В угоді зазначено, що з урахуванням обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, а також прийняття участі у відбитті збройної агресії російської федерації, його щире каяття, беручи до уваги інтереси суспільства, його вік, стан здоров`я, сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень сторони дійшли згоди призначення остаточного покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки та на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання у виді позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. У скоєному щиро покаявся.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні також просила затвердити укладену угоду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, зокрема, бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У статті 472 КПК України передбачено вимоги до угоди про визнання винуватості, а саме формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Частина 7 ст.474 КПК України передбачає, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Вказаною частиною статті визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст.ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.

Крім того відповідно до ч.6 ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

При вивченні матеріалів обвинувального акту та угоди про визнання винуватості встановлено, що узгоджене сторонами покарання не відповідає нормам матеріального права.

Отже, виходячи із законодавчих приписів, обираючи захід примусу особі, винній у скоєнні кількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і визначити остаточне покарання за правилами ст.70 КК України. Застосування положень ст.69 КК України до покарання, призначеного за сукупністю злочинів, погодженого сторонами в угоді про визнання винуватості, є неприпустимим.

Дана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №165/2554/16-к.

При застосуванні положень ст.69 КК України суд також має звертати увагу на те, що обрання більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за кожний окремий злочин, а тому, перш ніж призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) чи вироків (ст.71 КК), суд має попередньо обговорити питання про доцільність застосування ст.69 КК за кожний злочин окремо, оскільки застосування положень цієї статті щодо покарання, остаточно визначеного за сукупністю злочинів чи вироків, є неприпустимим. Така позиція законодавця відображена в п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», слід враховувати, що відповідно до ст. 472 КПК в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається про беззастережне визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та узгоджене покарання, яке повинно відповідати вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подана до суду угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню, з підстав невідповідності ст.472 Кримінального процесуального кодексу України, з порушенням норм матеріального права при узгодженні обвинуваченому міри покарання.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування для преведення угоди про визнання винуватості у відповідність вимогам ст.472 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-372, 468-474 КПК України, суд,

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил для преведення угоди про визнання винуватості у відповідність вимогам ст.472 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя -