Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/573/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.185 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 00001683 заапеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 серпня 2022 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гнатівка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянин України, з повною середньою освітою, працюючий за трудовою угодою будівельником, одружений, має малолітню дитину, проживаючий по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей,
засуджений за ч.2 ст.125 КК Українидо покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень) 00 копійок.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 11 000 грн. процесуальних витрат.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.
Так, 03.10.2021 року близько 11ггод. 20 хв. ОСОБА_8 перебував на перехресті вулиці Юрія Коваленка та Університетського проспекту в м. Кропивницький, де у останнього виник конфлікт з ОСОБА_10 . У ході суперечки у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, хаотично, кулаками правої та лівої руки, наніс декілька ударів в область обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому кісток носа та носової перетинки, синців навколо правого і лівого ока та синці носу, які згідно з висновком експерта №808/711 від 19.11.2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби.

В апеляційній скарзі та в доповненнях захисник ОСОБА_7 , яка діє в стресах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 . В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 відмовити в повному обсязі. В решті вирок суду залишити без змін.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що на обґрунтування спричиненої моральної шкоди судом було зазначено виключно положення ст. 23 та ст. 1167 ЦК України та жодним чином не вказано, у чому саме полягала моральна шкода та з чого виходив суд, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Також, судом не було жодним чином обґрунтовано стягнення витрат на оплату юридичних послуг у розмірі 11 000 грн., яка не була підтверджена належними і допустимими доказами.

З вказаної квитанції слідує, що сума грошових коштів була сплачена ФОП ОСОБА_9 за послуги від, натомість вказана квитанція не свідчить і жодним чином не підтверджує оплату наданої адвокатом ОСОБА_9 правової допомоги, у тому числі як і не підтверджує оплату по укладеному з потерпілим ОСОБА_10 договору № б/н від 03 жовтня 2021 року про надання правової допомоги.

Більше того, з самого тексту договору, зокрема у п. 4.3. сторони погодили порядок проведення розрахунків, згідно з яким виплата належної адвокату винагороди проводиться Клієнтом в протягом 3 днів з дня підписання акту виконаних робіт.

Акт про надання правничої допомоги було складено та підписано між адвокатом ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 17 січня 2022 року та у акті було зазначено наступні роботи, виконання яких слідувало після 13 січня 2022 року (вірогідної дати оплати, на яку посилався адвокат ОСОБА_10 у цивільному позові), що унеможливлювало проведення оплати до цієї дати, оскільки сума винагороди про надання правової допомоги була невідома, зокрема: підготовка та направлення адвокатського запиту щодо визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому, як власнику майна внаслідок пошкодження окуляр та шолома - 13.01.2022 року - 500,00 грн.; оплата вартості та отримання висновку щодо визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому, як власнику майна внаслідок пошкодження окуляр та шолома - 14.01.2022 року - 1 000,00 грн.; обрахування понесених матеріальних витрат потерпілим, визначення моральної шкоди потерпілим, підготовка цивільного позову - 14-16.01.2022 року - 1 500,00 грн..

Фактично надана квитанція не лише не підтверджує факт оплати на користь адвоката ОСОБА_9 , оскільки в ній зазначено про проведення оплати на користь ФОП ОСОБА_9 за отримання послуг, а і свідчить про настання дати оплати 13 січня 2022 року до укладення акту про надання правничої допомоги 17 січня 2022 року, що суперечить та не узгоджується з положенням п. 4.3. договору про надання правничої допомоги № б/н від 03 жовтня 2021 року.

У той же час, задовольняючи у повному обсязі витрати на правову допомогу суд не звернув увагу, що у судових засіданнях по розгляду даної справи приймав участь інший представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 аніж той, що вказаний в договорі про надання правової допомоги (зокрема ОСОБА_9 ) і який заявляв вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу на користь потерпілого на оплату послуг адвоката, а саме адвокат ОСОБА_11 .

При цьому, у п. 12 акту про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається заявлена сума витрат за участь в судовому розгляді справи. Представлення інтересів потерпілого та цивільногао позивача ОСОБА_10 в суді першої інстанції - згідно визначених дат судових засідань - 3 000 грн.

Тобто, задовольняючи позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції взагалі не звернув увагу на те, що під час судового розгляду справи приймав участь інший представник - адвокат ОСОБА_11 , що вказує на безпідставність задоволення позовних вимог за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

На адресу суду апеляційної інстанції, від представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вказане заперечення мотивоване тим, що як встановлено органом досудового розслідування ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, хаотично, кулаками правої та лівої руки, наніс декілька ударів в область обличчя ОСОБА_10 внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому кісток носа та носової перетинки, синців навколо правого і лівого ока та синці носу, які згідно з висновком експерта №808/71 1 від 19.11.2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби.
Потерпілий є особою похилого віку та зазнав фізичного болю, приниження та страждань внаслідок заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
При цьому ОСОБА_8 визнав свою вину, але до цього часу навіть не зателефонував ОСОБА_10 та не вибачився, а в судовому засіданні пояснив, що адвокат йому заборонила це робити.
На думку представника потерпілого вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди є законним та обґрунтованим.
Також, суд обґрунтовано стягнув 11 000 грн. витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. З ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом було надано копію договору про надання правової допомоги від 03.10.2021 копію акту про надання правової допомоги від 17.01.2022 р.. квитанцію № 0.3.1 від 13.01.2021 р. про сплату Богаченком 11 000.00 грн.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК Україниу колегії суддів сумнівів не викликає.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, який є умисний та закінчений, особу винуватого, який характеризується позитивно, одружений, має малолітнього сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, осудний, раніше не судимий, враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Також судом враховано висновок органу пробації, яким встановлено, що ОСОБА_8 має середній рівень ризику, а тому орган пробації вважає доцільним призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, якщо суд дійте висновку про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому правопорушенні.
Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе шляхом призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Що стосується доводів захисника про необґрунтоване стягнення моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 спричинивши потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження згідно у вигляді уламкового перелому кісток носа та носової перетинки, синців навколо правого і лівого ока та синці носу, які згідно з висновком експерта №808/71 1 від 19.11.2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
А тому, враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_10 у зв`язку із отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тривалість цих страждань, що вимушені зміни у його життєвих стосунках були довготривалими, оскільки до легких тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на переконання колегії суддів відповідає тим моральним стражданням, понесеним потерпілим під час вчинення відносно нього злочину.
Таким чином, враховуючи характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливості їх реалізації, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, а також з врахуванням матеріального стану обвинувачених, колегія суддів погоджується з думкою районного суду про те, що позов підлягає задоволенню, і справедливим відшкодуванням моральних страждань, яких зазнав потерпілий, є відшкодування моральної шкоди в сумі 5000гривень.

А тому, підстав для відмови в задоволенні позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди не має.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, необхідно зазначити наступне.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В матеріалах наявний акт про надання правничої допомоги (а.с. 77), з якого вбачається, що ОСОБА_10 користувався правовою допомогою, як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції до 12.04.2022.

Таким чином враховуючи те, що потерпілому ОСОБА_10 надавалась правова допомога, як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи у суді першої інстанції (судові рішення із зазначенням прізвища представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 наявна в матеріалах справи), колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника щодо відмови в задоволенні позову потерпілого в частині стягнення процесуальних витрат.

Також, не можуть бути враховані доводи захисника про відмову в стягненні процесуальних витрат з підстав того, що в суді першої інстанції приймав участь представник потерпілого ОСОБА_11 , оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження вказаний представник, на підставі договору від 12.04.2022, надає правову допомогу потерпілому.

При цьому, відповідно до акту надання правничої допомоги, адвокат ОСОБА_9 надавав ОСОБА_10 правову допомогу, як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції до 12.04.2022.

Разом з тим, не можуть бути враховані доводи захисника про визнання квитанції про оплату послуг захисника, оскільки як вбачається із квитанції (а.с.77) в графі дата оплати зазначено 13.01.2022 о 15:02, що в свою чергу свідчить про те, що банком проведено операцію.

Також, не можуть бути враховані доводи захисника про порушення п. 4.3. договору про надання правничої допомоги № б/н від 03 жовтня 2021 року, з підстав того, що оплата відбулась після надання послуг, оскільки вказане жодним чином не суперечить положенню про договір.

При цьому, здійснення оплати потерпілим поза межами строку вказаному в договорі, в жодному випадку, не може бути підставою для визнання договору не дійсним.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в стресах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4