Дата документу 01.02.2023 Справа № 320/4587/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4587/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/664/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, маючого спеціальну освіту, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , 2016 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 05.08.2009 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;

2) 23.06.2015 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст. 115 ч. 2 п. 9, ст. 187 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України, до 14 років позбавлення волі; 25.09.2015 вирок переглянуто та направлено на новий розгляд до Мелітопольського міського суду Запорізької області. 11.05.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, за ст. 115 ч. 1, ст. 185 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України, до 11 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України, зараховано строк (1:2) з 11.11.2011 року до 11.05.2017 року, та звільнений з під варти у залі суду,

обвинуваченого в даному кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2023 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні №0000577 від 16 лютого 2018 року.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказала, що 14 червня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. 19 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Оскільки, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме, переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконний вплив на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, прокурор просила продовжити відносно ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутністю відомостей щодо неможливості тримання ОСОБА_6 під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити застосований відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21 год. до 6 год. із покладанням певних обов`язків.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що з 18 лютого 2018 року він знаходиться під вартою.

Зазначає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджені, доказів незаконного тиску на свідків не має, як і підстав обґрунтовано допускати можливість знищення доказів у справі, оскільки вони знаходяться в Мелітопольському міськрайонному суді.

Зауважує, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, звільнити останнього з-під варти негайно.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що з моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , а саме з лютого 2018 року сплив великий термін перебування останнього під вартою.

Зазначає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України в цьому кримінальному провадженні вже відсутні, за час перебування під вартою ОСОБА_6 жодного разу не висловлював думок щодо переховування від правосуддя, він не має ані закордонного паспорту, ані біометричного паспорту громадянина України, що унеможливлює купівлю квитка для перетину кордону України, не має жодних родичів на території інших країн, які б бажали надати йому тимчасовий притулок в разі його переховування від правосуддя.

Вказує, що всі докази не були вивезені стороною обвинувачення під час окупації і стороні захисту достовірно відомо, що за час окупації міста Мелітополь, а саме з 24 лютого 2022 року було захоплено не тільки приміщення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Мелітопольського відділу поліції, Мелітопольської окружної прокуратури, а й знищено всі кримінальні провадження, які перебували у суді першої інстанції.

Крім того зазначає, що ОСОБА_6 хоч раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, але за попереднім злочином покарання відбув, нагляд після звільнення з місць позбавлення волі встановлений не був, є батьком дитини-інваліда ОСОБА_10 і до затримання мешкав разом з родиною, піклувався про виховання та розвиток дитини.

Вказує, що за час тримання ОСОБА_6 під вартою і до сьогодні відносно останнього не були внесені відомості до ЄРДР стосовно скоєння ним інших кримінальних правопорушень, що свідчить про мінімальний ризик скоєння обвинуваченим інших правопорушень.

Зазначає, що ОСОБА_6 має ряд хронічних захворювань, підтверджених відповідними доказами, потребує спеціального медичного лікування, яке не може надати медична частина ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримала лише 20 січня 2023 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження розписки, адвокат ОСОБА_7 дійсно отримала копію оскаржуваної ухвали 20 січня 2023 року (а.с. 38), тобто вже після закінчення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційних скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, зі змісту клопотання прокурора вбачається, що судовий розгляд даного кримінального провадження, в якому обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, не завершився, всі свідки допитані не були, у зв`язку із чим ОСОБА_6 може спробувати незаконно на них впливати, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення особливого тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи і маючи не зняту та не погашену судимість, звільнившись з під-варти через 9 місяців вчинив дії, за які знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам незаконно вливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи з приводу тривалості перебування обвинуваченого під вартою є в даному випадку необґрунтованими, оскільки тривалість судового розгляду викликана об`єктивними чинниками, такими як складність кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Крім того, слід врахувати і той факт, що наразі згідно з Указом Президента України діє воєнний стан, який неодноразово продовжується, що також уповільнює розгляд даного кримінального провадження, оскільки матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, а м. Мелітополь наразі є тимчасово окупованою територією.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

Таким чином, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є батьком дитини інваліда не можуть бути єдиною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Доводи з приводу хронічних захворювань обвинуваченого, то вони наразі є матеріалами справи не підтверджені, оскільки додані медичні документи, зокрема, виписка з історії хвороби, яка датована 2016 роком на даний час є неактуальною (а.с. 21).

Інших відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятору на даний час апеляційному суду не надано.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2023 року.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4