Справа № 216/4569/19
Провадження № 1-кп/216/149/23
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

07.03.2023 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою в рамках кримінального провадження № 0000209 від 26.11.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (наразі військова служба призупинена) у військовому званні молодший сержант, неповнолітніх дітей на утриманні немає, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000209 від 26.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

15.02.2023 року в.о керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, 19.03.2018, у порушення вимог вище зазначених нормативних актів, молодший сержант ОСОБА_3 о 12:00 умисно без поважних причин та без дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і направився до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити свій час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 19.07.2019 о 10:00, тобто більше ніж через один рік, працівниками Військової служби правопорядку у Збройних Силах України встановлено його місце знаходження.

Тим самим встановлена достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого

ч. 3 ст.408 КК України, а саме: дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Тобто інші, більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 з наступних причин:

- особиста порука на адресу Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_3 , але навіть у тому разі, якщо у суді під час розгляду даного клопотання буду такі звернення, на думку Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, такий запобіжний захід не є достатнім для запобігання зазначеним ризикам;

- застава прокурору не надходили заяви або клопотання від обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу;

- домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_3

за місцем реєстрації не мешкає та підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

Матеріали кримінального провадження, які додаються до даного клопотання підтверджують обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій, доведеність його причетності до інкримінованого злочину потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

За викладених обставин у сукупності, сторона обвинувачення вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_3 є недостатніми.

Відповідно до частини 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При визначенні розміру застави, на ряду з положеннями ст. ст. 182, 183 КПК України необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , особою, яка усвідомлювала протиправність своїх дій, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків, а також враховуючи майновий стан ОСОБА_3 при вирішенні питання розміру застави, вважає, що вона має складати не менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та у вказаному випадку визначити необхідність виконання ОСОБА_3 наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тому керуючись вимогами ст. ст. 2, 36, 131, 132, 176-177, 183-184, 197 КПК України, прокурор просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо заперечують проти задоволення клопотання прокурора та просять суд обрати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьмою статті 176 цього Кодексу.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі доведення прокурором наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та /або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28.02.2023 надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали до 28.08.2023 року.

За даних фактичних обставин, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень в учиненні яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_3 і які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, враховуючи наявні дані, що містяться в матеріалах кримінального провадження і свідчать про те, що ОСОБА_3 дійсно може переховуватись від суду, що підтверджується відсутністю міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого Рогу та території України. З матеріалів клопотання вбачається, що останній дійсно переховувався від суду, про що свідчить ухвала суду від 28.02.2023 року про надання дозволу на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим намагався уникнути правосуддя за вчинене ним кримінальне правопорушення, що в цілому свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тому не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним і доцільним, оскільки застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому суддя не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Тому суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 не наведено вагомих підстав, які б слугували для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому суддя вважає, що таке обмеження права ОСОБА_3 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 знаходиться на розгляді в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховуватися від суду, обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням мінімального розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України та керуючись ст. ст. 177, 183, 193-196, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 05.05.2023 року включно.

Визначити розмір застави у розмірі 53 680 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят гривень), достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим наступних обов`язків:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити до Криворізької УВП №3 УДПС України в Дніпропетровській області.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1