Провадження №: 1-і/755/7/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого та обвинувачений заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, наведені прокурором не доведені, а тому просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вислухавши доводи прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно п. 1 абз. 6 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) № 558-ІХ від 13 квітня 2020 року (далі - ЗУ «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення») встановлено у разі неможливості, у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьої статті 35 КПК України, або розглянути головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання, порушені у клопотанні, суд бере до уваги, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, той факт, що він не працює, не має постійного місця проживання, раніше судимий.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме можливість ухилитись від суду, продовжити злочинну діяльність, а тому менш суворий запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, не встановлено.

При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Щодо доводів сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки обвинувачений просить обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , проте, як зазначає сам обвинувачений, вказана квартира йому не належить, водночас у суду відсутні жодні відомості про власника вказаної квартири та відомості про те, що власник надав обвинуваченому дозвіл на проживання у квартирі.

Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав визначати розмір застави обвинуваченому, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини.

Керуючись ст. 177, 183, 194, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, до 07 квітня 2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя