ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1867/22 Справа № 932/6324/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, офіційно не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (далі КК), -
В С Т А Н О В И Л А :
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

25.10.2022 приблизно о 08 год. 00 хв. ОСОБА_6 , прийшов на перший поверх будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме до приміщення електрощитової кімнати де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
В той же час, ОСОБА_6 , реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, з корисливих мотивів, таємно, умисно, в умовах воєнного стану, шляхом злому двері проник до вищевказаного приміщення та викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: два перфоровані короби з електро лічильниками фірми NIK 2102-02М 1 220 V з серійними номерами № 9540667, 9540739, 9538435, 9540693, 9540755, 9539617, 9540919, 9542003, 9541404, 9539638, 9540883, 9538426 (всього 12 штук); автоматичні вимикачі СHІNT в кількості 17 штук; червоно-сині проводи; 4 штуки розподільчих блоків «ЕАС»; фрагменти кришки коробу, лічильник NIK 2102-02 М1 220 V 5(60) А № 9538454 з одним автоматичним вимикачем СHІNT; 5 штук блоків розподільчих «ЕАС» з проводами у кількості 4 штуки; три б/у електро лічильника «Master» СО-7А05М1 № 597294, «Master» СО-7А09 № 989006, «Master» СО- ЭА09 №989042; бухта гофри; світильник «MAGNYM» круглої форми з гофрою та кабелем; електро лічильник NIK 2102 М1 220 V 5(60) А ГОСТ 30207 №5; автоматичний вимикач СHІNT NXB-63 c25 400V в кількості 8 штук.
Після чого, ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК.

За даним фактом 25.10.2022 року внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000834 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК.
26.10.2022 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 , про застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло у певний період доби, а саме з 20 год. 00 хв. вечора до 08 год. 00 хв. ранку наступного дня, до 24 грудня 2022 року.
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_6 покладені такі обов`язки: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора, слідчого суддю; не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора, суду; вжити заходів до пошуку офіційного місця роботи. Попереджено підозрюваного ОСОБА_6 , що у разі порушення покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований інший більш тяжкий запобіжний захід та роз`яснено, що працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло у будь-який час, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю. В обґрунтування зазначає, що відмовлючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею не було враховано наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК. Аргументує тим, що про наявність ризику можливості підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчить тяжкість покарання за вчинений ним умисний, корисливий злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що підозрюваний не має постійного місця роботи, не одружений, офіційно не працевлаштований, а тому, усвідомлюючи те, що він вчинив тяжке кримінальне правопорушення, яке має незворотній характер, з метою уникнення покарання за нього, знаходячись на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Про наявність існування ризику можливості підозрюваного ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні свідчить те, що підозрюваному відомі повні анкетні дані свідків, їх місце проживання та місце роботи, а тому останній може застосувати на них вплив з метою їх залякування та зміни показань, що негативно вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового слідства та на встановлення обставин, як згідно ст.91 КПК підлягають доказуванню, та є небезпечним для самих свідків.
В свою чергу, ризик можливості підозрюваного ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що він вчинив умисний, корисливий злочин, не маючи постійного місця роботи, постійного джерела доходу, а отже законних засобів для існування, а тому може знову вчинити кримінальне правопорушення.
Однак слідчим суддею, було проігноровано вказані ризики та обрано стосовно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід посилаючись лише на його покази надані в залі судового засідання.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує підорзюваному ОСОБА_6 при ухваленні вироку, наслідки вчиненого тяжкого злочину, суспільний резонанс викликаний скоєним злочином, прокурор вважає, що застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 не суперечитиме практиці ЄСПЛ, надасть можливість уникнути настанню ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування та суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати свій паспорт для виїзду за кордон.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, який просив скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням відповідного розміру застави, вислухавши підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.
Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:
b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;
c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».
Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби строком до двох місяців, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Ці висновки не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.
Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Так, всупереч доводам апелянта, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, тобто ризику того, що підозрюваний ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останні вже надали свої показання. До того ж, підозра ОСОБА_11 доведена іншими доказами, тому вплив на свідків чи потерпілого не матимуть вирішального значення для цього кримінального провадження. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-4).
При цьому колегія суддів зазначає, що всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів його переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний ОСОБА_6 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, порушував умови та не дотримувався покладених на нього обов`язків, або намагався переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та який своєчасно з`являється за викликом до слідчого, свою причетність до інкримінованого йому злочину не заперечує та свою провину визнає.
Отже, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у разі доведеності його винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, відсутності судимостей та місця роботи, наявності постійного місця проживання, посередньої характеристики, повне визнання підозри, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт у певний період доби, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановлених ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання ОСОБА_6 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.
Разом з тим, посилання прокурора на наявність у справі суспільного інтересу та її резонанстність є неспроможними, оскільки стороною обвинувачення ані суду першої, ані апеляційної інстанцій не доведено, в чому саме полягає суспільний інтерес даного кримінального провадження та якими доказами це підтверджується.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний пеіод доби стосовно підозрюваного ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно підозрюваного ОСОБА_6 строком до двох місяців, тобто до 24 грудня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3