справа №991/5884/22
провадження №1-кс/991/5904/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«29» листопада 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_3., за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4.,розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що 14 листопада 2022 року директором НАБУ було отримано заяву про злочин вчинений суддею Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 за ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. 18 листопада 2022 року в поштовому відділенні заявником було отримано повідомлення про направлення його заяви для розгляду до органів Державного бюро розслідувань. При цьому, як зазначає заявник, жодних дій, спрямованих на внесення наданих відомостей до ЄРДР та здійснення досудового розслідування директором НАБУ не вчинялося, а тому, на його думку, в даному випадку наявний факт бездіяльності органів досудового розслідування, в зв`язку з чим в нього виникло право на оскарження цієї бездіяльності. Заявник у скарзі просить зобов`язати директора НАБУ внести відомості до ЄРДР, викладені ним у його заяві (повідомленні) про вчинення кримінального правопорушення.

Позиція сторін у судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, на електронну пошту надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що до НАБУ надійшла заява ОСОБА_1 від 09 листопада 2022 року, яка була зареєстрована 14 листопада 2022 року за №А-9990, щодо можливих протиправних дій окремого судді Вінницького окружного адміністративного суду за обставин, наведених у заяві, а також інших питань. Проте, у заяві ОСОБА_1 не навів достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення зазначеним суддею кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ. При цьому, як вбачається з повідомлення ОСОБА_1 , заявник намагається оскаржити судові рішення та відповідні дії судді, вчиненні ним при здійсненні правосуддя, поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого, передбаченого ст. 303 КПК України. Можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності, оскільки відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку. У випадку порушення суддею, під час розгляду справи, вимог законодавства України, особа має право звернутися з відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя. Оскільки розгляд порушених у заяві питань не віднесено до компетенції НАБУ, вказану заяву листом від 17 листопада 2022 року №11-225/22710 скеровано для розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, про що заявника було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. Таким чином, детектив зазначає, що бездіяльність з боку службових осіб Національного бюро, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, у цьому випадку відсутня, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити та розглянути справу без участі представника НАБУ. Керуючись положеннями ст. ст. 26, ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду відповідної скарги.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Дослідивши матеріали скарги з додатками та заперечення представника НАБУ, слідчий суддя зазначає про наступне.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Статтею 33-1 КПК України встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці ст. 45 КК України, ст. ст. 206-2, 209, 211, 3662, 3663 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до ч. 1 цієї статті.

У примітці до ст. 45 КК України зазначено, що корупційним кримінальним правопорушенням відповідно до цього кодексу вважається кримінальне правопорушення, передбачене, зокрема, ст. 364 КК України.

У п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України йдеться про те, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 364, 368 КК України, при цьому повинні бути вчинені, зокрема суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Оскільки ОСОБА_1 у заяві (повідомленні) про вчинення злочинів зазначає про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України суддею Вінницького окружного адміністративного суду, слідчий суддя вважає за необхідне дослідити подану заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого (детектива), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 09 листопада 2022 року вбачається, що у ній викладені обставини про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України суддею Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_2., який, як зазначає заявник, 10 жовтня 2022 року, знаходячись за адресою: вул. Брацлавська, буд. 14, м. Вінниця, зловживаючи службовим становищем всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для Третього відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у сумі 2 489 832,82 грн, що завдало тяжких наслідків охоронюваним законом правам заявника, свободам та інтересам, вніс в рішення, яке є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про які заявник під час розгляду адміністративного позову не стверджував, яке потім вніс до ЄДРСР.

На думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_1 про злочин обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення суддею ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. При цьому, заявник не наводить у заяві будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а його твердження про можливе вчинення суддею кримінального правопорушення ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності його дій під час здійснення правосуддя та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Крім того, зазначаючи про зловживання суддею ОСОБА_2. своїм службовим становищем, заявник ОСОБА_1 у своїй заяві про злочин не посилається на будь-які докази, які підтверджують цю обставину.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про злочин вбачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з ухваленим суддею рішенням під час здійснення ним правосуддя та відповідними процесуальними діями судді.

Орган досудового розслідування не є тим органом, який вправі надавати правову оцінку судовим рішенням і процесуальним діям судді, оскільки це не може бути підставою для його кримінальної відповідальності, а може бути лише підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 09 листопада 2022 року, відсутні, а тому в задоволенні таких його вимог слід відмовити.

Дана ухвала була виготовлена та внесена з запізненням до Єдиного державного реєстру судових рішень через систематичні відключення світла та вимушеним пошуком слідчим суддею балансу між потребами проведення невідкладних слідчих дій у різних кримінальних провадженнях.

На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_3