УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року

м. Київ

справа № 316/1601/20

провадження № 51-4147ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2022 року, яку постановлено в кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), на підставі ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців (21 грудня 2019 року звільненого по відбуттю строку покарання),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дніпровка, Кам`янсько-Дніпровський район Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 липня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, на підставі ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років (звільненого 03 січня 2020 року по відбуттю строку покарання),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Суть питання

За вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 червня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_5 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно якого, у цій касаційній скарзі, не оскаржуються.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 19 вересня 2022 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 і ОСОБА_4 без змін.

Не погоджуючись із указаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення апеляційного суду стосовно нього і призначити новий розгляд справи.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються, а відповідно до ч. 5 вказаної статті до касаційної скарги додаються копії цих судових рішень.

Утім ОСОБА_4 до поданої ним касаційної скарги, долучивши копію оскаржуваного судового рішення, надав лише короткий текст ухвали апеляційного суду (вступна та резолютивна частини). Це не лише становить формальне порушення ст. 427 КПК України, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості розглянути касаційну скаргу по суті.

Також Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, формально вказавши про допущені, на його думку, судом порушення, не зазначив як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-413, 419 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту, які є фактично аналогічними доводам його касаційної скарги.

При цьому доводи касаційної скарги засудженого зводяться до його незгоди з наданою судами оцінкою доказам та оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів, які стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак касаційна скарга засудженого містить суперечності, оскільки вона подана на ухвалу апеляційного суду, а в прохальній її частині він порушує питання про призначення нового розгляду справи (заново), тоді як скасування ухвали апеляційного суду є підставою для призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3