Справа № 545/1105/23
Провадження № 1-кп/545/253/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000017 від 06.01.2023 року, що надійшов з Полтавської окружної прокуратури Полтавської області стосовно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000017 від 06.01.2023 року, що надійшов з Полтавської окружної прокуратури Полтавської області стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

У підготовчому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував щодо клопотання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного.

Дослідивши клопотання та матеріали справи в межах заявленого клопотання, з`ясувавши думку обвинуваченого, захисника, прокурора, судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 10.03.2023 року змінено підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою з утриманням в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» юридична адреса: м. Полтава, вул. Пушкіна 91, з 09 год. 47 хв. 10.03.2023 року по 09 год. 47 хв. 05.04.2023 року.

Підозрюваного ОСОБА_5 взято під вату негайно в залі суду.

Призначено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 грн., після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 , звільняється з-під варти під заставу.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Судам під час визначення строку закінчення дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу. Такий підхід відповідає загальній засаді законності кримінального провадження і унеможливлює випадки визначення в ухвалі строку тримання під вартою понад 60 днів.

Як встановлено судом, 27.01.2023 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків.

Так, підозрюваний ОСОБА_5 за адресами проживання та реєстрації був відсутній, на виклики слідчого не з`являвся.

27.02.2023 підозрюваного ОСОБА_5 було оголошено в розшук.

09.03.2023 року ухвалою слідчого судді надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою, а 10.03.2023 року змінено запобіжний захід на тримання під вартою.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів (ч.4 ст.185 КК України), за яке покарання передбачене у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, не працює, не має постійних та законних джерел доходів, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, може вчини інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілу в даному кримінальному провадженні, переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При цьому інших об`єктивних даних щодо спростування характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_5 суду не представлено.

Враховуючи встановлені обставини і ризики, суд вважає, що вони в даний час свідчать про необхідність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та об`єктивну неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких видів запобіжного заходу, що передбачені ч.1 ст.176 КПК України, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також необхідно продовжити право обвинуваченого ОСОБА_5 на внесення застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 грн., оскільки вказаний розмір застави визначений слідчим суддею при зміні запобіжного заходу обвинуваченому на тримання під вартою.

За викладених обставин, суд вважає, що на даний час наявні достатні підстави для продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 314-316, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб, а саме з 04 квітня 2023 року до 02 червня 2023 року включно.

Продовжити право обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на внесення застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 грн.

Копію ухвали направити до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1