Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Табір для тримання військовополонених Захід 1 кримінальне провадження № 0000266 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Шахтарськ Донецької області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.2583, ч.2 ст.260 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.111, ч.1 ст.2583, ч.2 ст.260 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.111 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.2583 КК України 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.260 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ч.3 ст.70 КК України до остаточно призначеного основного покарання приєднано додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є власністю засудженого.

Остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Також суд ухвалив, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду в частині рішення про початок строку відбування покарання змінити і обчислювати ОСОБА_7 строк відбування покарання з 27 квітня 2022 року з дня фактичного затримання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що злочинна діяльність його підзахисного була припинена військовослужбовцями Збройних Сил України в сел. Момотове Харківського району Харківської області 27 квітня 2022 року, і це знайшло своє відображення у вироку. Саме з цієї дати ОСОБА_7 був обмежений у вільному пересуванні та постійно знаходився під державним контролем спочатку в ДУ Харківський слідчий ізолятор, а потім в ДУ Табір для тримання військовополонених Захід 1, де з ним проводили слідчі дії. При цьому посилається на Женевську конвенцію про поводження з військовополоненими, а також гарантоване ст.29 Конституції України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на свободу та особисту недоторканність.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки режими утримання військовополонених та осіб, до яких застосовано запобіжний захід, істотно відрізняються; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, який в установленому законом порядку не припинив громадянство України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

Так, 24 лютого 2022 року ОСОБА_7 добровільно прибув до пункту збору мобілізованих терористичної організації Донецька народна республіка, чим надав згоду на проходження так званої військової служби у підрозділах незаконного збройного формування, створеного, підпорядкованого, керованого та фінансованого Російською Федерацією Народній міліції Донецької народної республіки (далі НМ ДНР).

24 лютого 2022 року невстановленою особою за невстановлених обставин ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу окремого стрілково-снайперського взводу 5 батальйону 115 полку НМ ДНР та отримав військове звання рядовий.
Громадянин України ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, в складі окремого стрілково-снайперського взводу 5 батальйону 115 полку НМ ДНР, у період з 24 лютого 2022 року по 27 квітня 2022 року з метою виконання загального плану захоплення території України у складі Збройних Сил Російської Федерації, із закріпленою зброєю (снайперською гвинтівкою Драгунова) та боєкомплектом, керуючись статутами Збройних Сил Російської Федерації та НМ ДНР, виконував обов`язки солдата в різних видах бою та формах його забезпечення, а також забезпечував безпеку контрольних пропускних пунктів та перевірку документів у населення в населених пунктах, захоплених Збройними Силами Російської Федерації під час повномасштабного вторгнення, а також здійснення контррозвідувальних заходів з метою збору інформації стосовно пересування броньованої автомобільної техніки та особового складу Збройних Сил України.
Злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена 27 квітня 2022 року військовослужбовцями Збройних Сил України в сел. Момотове Харківського району Харківської області.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.111 КК України державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану; за ч.1 ст.2583 КК України участь у терористичній організації; за ч.2 ст.260 КК України участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування є вірною.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах відповідних санкцій закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується доводів захисника, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 належить обчислювати з дня, коли його злочинна діяльність була припинена військовослужбовцями Збройних Сил України, то вони необґрунтовані.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України Про попереднє ув`язнення попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.4 цього Закону установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з неможливістю доставлення військовополонених безпосередньо до табору для тримання військовополонених, з метою забезпечення їхнього життя та здоров`я такі особи можуть тимчасово перебувати у дільницях для тримання військовополонених, утворених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Військовополонені, які перебувають у таких дільницях, переміщуються до табору для тримання військовополонених, як тільки таке безпечне переміщення стане практично можливим.

Згідно з п.2 Розділу І Порядку тримання військовополонених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 05.04.2022, табір для тримання військовополонених це установа, що утворюється Мін`юстом для розміщення та тримання військовополонених у період дії на території України воєнного стану, який охоплює воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, дільниця чи табір для тримання військовополонених не є установою попереднього ув`язнення, і період знаходження військовополоненого в такому таборі, а так само тимчасово в дільниці для тримання військовополонених не відноситься та не є рівноцінним попередньому ув`язненню (триманню під вартою) у розумінні ч.5 ст.72 КК України.
Такі висновки повністю узгоджуються з положеннями ч.2 ст.103 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими, відповідно до яких будь-який період перебування військовополоненого під вартою в очікуванні суду віднімають від загального строку покарання, призначеного військовополоненому, та беруть до уваги під час винесення вироку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування та судового провадження в суді першої інстанції запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, виходячи з чого суд правильно зазначив, що початок строку відбування покарання належить обчислювати з дня звернення вироку до виконання.
Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3