Справа № 183/7411/22
Провадження № 1-кп/0186/48/23
У Х В А Л А

01 березня 2023 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м.Першотравенську кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000071 від 28 березня 2022 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Городище, Біловодського району, Луганської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Обвинувачений - ОСОБА_5 , відносно якого проводилось спеціальне досудове розслідування, в підготовчі судові засідання не з`явився з невідомих суду причин, був належним чином повідомлений про час та місце проведення підготовчих судових засідань. Виклики його до суду в якості обвинуваченого здійснювалися шляхом публікації оголошення в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_5 та призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2022 року (справа №183/6009/22) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 .

Після призначення Першотравенським міським судом Дніпропетровської області підготовчого судового засідання, обвинувачений, будучи належним чином викликаний до суду через газету «Урядовий кур`єр», жодного разу в підготовче судове засідання не з`явився і не повідомив про причину неявки.

При цьому, кожен виклик обвинуваченого судом здійснювався у встановленому законом порядку через газету «Урядовий кур`єр».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений неодноразово, у встановленому законом порядку, зокрема через загальнодержавні засоби масової інформації газету «Урядовий кур`єр» та через веб-сайт Офісу Генерального прокурора, повідомлявся про розпочате кримінальне провадження щодо нього, а також про здійснення спеціального досудового розслідування, викликався для участі в процесуальних діях, проте жодного разу не з`явився і про причини неявки не повідомив. Крім того, у матеріалах кримінального провадження є дані про те, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 КК України,

у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , входить до переліку, встановленого ч. 2 ст. 2971 КПК України.

Просить суд постановити ухвалу про здійснення спеціального судового провадження (in absentia) стосовно обвинуваченого - ОСОБА_5 ; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000059 від 26 березня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, у відсутність обвинуваченого.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, так як це передбачено діючим КПК України.

Суд, вислухавши прокурора та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.1 ст.7, ч.ч.1, 2, 5 ст.9 цього Кодексу зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться: верховенство права, законність, таємне спілкування, забезпечення права на захист, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, диспозитивність. Під час кримінального провадження прокурор, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України та всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення п.п.9 п «а» розділу 3 рекомендації №6R/87/18 Комітету міністрів РЄ державам-членам «Стосовно спрощеного кримінального правосуддя» від 17 вересня 1987 року зобов`язують держави-члени розглянути й дозволити судам першої інстанції заслуховувати справи та прийняти в них рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що останній проінформований належним чином про дату слухань та своє право на законне або інше представництво. При цьому наголошується, що подібна процедура повинна стосуватися дрібних правопорушень.

КПК України із цього приводу зобов`язує сторону обвинувачення використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема прав на захист, доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання в приватне життя) в разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого. Зокрема, відповідно до ч.5 ст.374 цього Кодексу у випадку постановлення вироку за наслідками кримінального провадження, в якому здійснювалося спеціальне досудове провадження, суд окремо зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Право обвинуваченого захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року.

Діяльність захисника в кримінальному процесі передбачає можливість спілкування з підозрюваним, обвинуваченим, конфіденційного побачення, зустрічі в умовах, що виключають прослуховування.

У даному кримінальному провадженні захисник виконує свою функцію не тільки без обвинуваченого, а й без можливості особисто поспілкуватися з ним й отримати ті фактичні дані, на підставі яких він побудує лінію захисту.

Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Крім того, у §3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту, зазначено, що кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника; якщо він не має захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника в будь-якому разі, коли інтереси правосуддя того вимагають, безплатно для нього в усякому такому випадку, коли він не має достатньо коштів для оплати цього захисника.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена, як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно з п. 20-1 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, а також у цьому пункті, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Процедури "іn absentia" неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому, Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Меденіца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так у справі «Сейдович проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя. В даній справі суду не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення. З цих підстав не можна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.

У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п.3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття «справедливий розгляд у суді» (рішення у справі «Годди проти Італії» від 9 квітня 1984 року. Серія А, т.76, с.11, п.28). Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку «розумного співвідношення», з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо обвинуваченого, який не з`явився до суду, та його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський Суд у подібних справах окремо досліджує, як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, обвинувачений, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому, Суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки обвинуваченого, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.

Більш того, як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Колоцца проти Італії» підпункти (с), (d) та (е) п.3 гарантують кожній людині, якій пред`явлено кримінальне обвинувачення, право «захищати себе особисто», «допитувати свідків, що показують проти неї, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані», «користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо вона не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові», і важко уявити собі, як обвинувачений може здійснювати ці права, не будучи присутнім. В даному випадку Суду не доводиться встановлювати, відмовився і за яких обставин обвинувачений від здійснення свого права бути присутнім при розгляді справи, оскільки в будь-якому випадку, відповідно до усталеної прецедентної практики Суду, відмова від здійснення права, гарантованого Конвенцією, повинна бути встановлена недвозначним чином (рішення у справі «Неймастера» від 07 травня 1974 року. Серія А, т.17, с.16, п.36; рішення у справі «Ле Конта, Ван Льовена і ОСОБА_2» від 23 червня 1981 року. Серія А, т.43, с.25-26, п.59; рішення по справі «Альберта і Ле Конта» від 10 лютого 1983 року. Серія А, т.58, с.19, п.35).

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань. При цьому, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу (ч.6 ст.9 КПК України).

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, внесене до ЄРДР за №0000071 28 березня 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Пунктом 8 статті 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Згідно оголошення, яке розміщене в газеті «Урядовий кур`єр» №151(7272) від 12 липня 2022 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру в кримінальному провадженні №0000071 від 28 березня 2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, останній викликався старшим слідчим до Другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Краматорську (м.Дніпро, проспект Гагаріна, 20, телефон робочий (096)-063-73-27) для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000071 від 28 березня 2022 року, як підозрюваний, на 17, 18 та 19 липня 2022 року.

Відповідно ж до оголошення про виклик ОСОБА_5 , яке розміщене на сайті Офісу Генерального прокурора 15 вересня 2022 року, останній викликається повістками на 20, 21 та 22 вересня 2022 року та йому повідомлено про підозру, що не може бути розцінено судом, як належне повідомлення особи про виклик, так як відповідно до абз.2 п.8 ст.135 КК України особа вважається такою, що належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, тобто оголошення про виклик повинні одночасно бути опубліковані, як в газеті «Урядовий кур`єр» так і на сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, матеріали, додані до клопотання прокурором не містять доказів знаходження ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України.

07 липня 2022 року до участі в кримінальному провадженні залучено захисника адвоката ОСОБА_4

21 липня 2022 року старшим слідчим 2 слідчого відділу ТУ ДБР оголошено розшук ОСОБА_5 , здійснення якого доручено оперативному підрозділу відділу внутрішньої та власної безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 вересня 2022 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області постановлено ухвалу про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 28 березня 2022 року стосовно ОСОБА_5 .

Після надання судом дозволу на спеціальне досудове розслідування, прокурором здійснювалось повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 про здійснення спеціального досудового розслідування відносно нього, завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів /ст.290 КПК/, також виклик останнього на 10 годину 08, 09 та 10 жовтня 2022 року до старшого слідчого 2 СВ (з дислокацією у м.Сєвєродонецьку) ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську (м.Дніпро) для участі у допитані в статусі підозрюваного та проведення інших слідчих та процесуальних дій, вручення повідомлення про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення обвинувального акту та Реєстру матеріалів досудового розслідування, які були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора 05 жовтня 2022 року.

Хоча прокурор й посилається на те, що перебування підозрюваного ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України позбавило орган досудового розслідування можливості вручати йому повістки про виклик, повідомлення в тому числі повідомлення про підозру в звичайний спосіб, саме тому орган досудового розслідування керувався ч.1 ст.278, ст.ст.111, 135 КПК України та здійснював це шляхом опублікування на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному сайті видання Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

З пояснень прокурора та матеріалів доданих до клопотання вбачається, що з початку досудового розслідування та по теперішній час сторона обвинувачення не мала можливості контактувати з ОСОБА_5 , наявність підстав для застосування прокурором ч.8 ст.135 КПК України судом не перевірялась.

Оголошення в «Урядовому кур`єрі» про виклик ОСОБА_5 , не містять адреси його проживання, що зазначена в матеріалах кримінального провадження.

В той же час, згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого ним в Постанові від 13 червня 2019 року у справі № 607/9498/16-к, надсилання судових повісток і викликів під час спеціального досудового розслідування та судового провадження, а також публікування вказаних викликів у засобі масової інформації загальнодержавного значення обвинуваченому, який проживає на тимчасово окупованій території України, із вказівкою на іншу адресу проживання, ніж та, що зазначена в матеріалах кримінальної справи, вважається неналежним повідомленням обвинуваченого про день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що в даному кримінальному провадженні відсутні беззаперечні докази того, що обвинувачений ОСОБА_5 у достатній мірі проінформований про те, що він притягується до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд даного кримінального провадження, на підставі яких можна було б зробити висновок, що обвинувачений недвозначно відмовився від свого права приймати участь в слуханні справи. Суду не надано переконливих доказів та фактичних даних того, що обвинувачений переховується від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а саме: перебуває на тимчасово окупованій території України. Стороною обвинувачення не надано суду жодних даних про те, яких заходів вжито для розшуку обвинуваченого та де на даний час він знаходиться.

Крім того, суд зауважує, що здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не свідчить, що суд зобов`язаний призначити спеціальне судове провадження, оскільки потрібно саме довести наявність таких обставин, які б дозволяли призначити спеціальне судове провадження саме на сьогодні. Суд ще раз наголошує, що, відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч.2 ст.297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що обвинувачений оголошений лише в державний розшук, а в міжнародний розшук оголошений не був.

В даному випадку не доведено наявність підстав для здійснення спеціального досудового розслідування, оскільки, відповідно до положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України не передбачено здійснення спеціального досудового розслідування відносно особи, яка не перебуває у міжнародному розшуку.

Відповідно до вимог ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручаєтся слідчому та/або прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчі судові засідання не з`являється тривалий час, причини його неявки суду не відомі, місцезнаходження не відомо, у зв`язку з чим, з метою недопущення порушення його права на справедливий розгляд у суді, суд вважає необхідним, на підставі ст.335 КПК України, зупинити судове провадження відносно ОСОБА_5 до його розшуку.

Більш того, згідно рапорту старшого оперуповноваженого Другого оперативного відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську на ім`я ОСОБА_6 директора ТУ ДБР від 10 серпня 2022 року за результатами проведених заходів щодо встановлення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Городище, Щастинського району, Луганської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , за результатами проведених заходів отримана інформація, що ОСОБА_7 фактично перебуває на окупованій території, а саме: за місцем своєї реєстрації, тобто даний рапорт про результати розшуку ОСОБА_5 , на який послався прокурор у підготовчому судовому засіданні, містить не відповідні анкетні дані анкетним даним ОСОБА_5 в частині дати його народження та прізвища і не доводить належним чином виконання постанови старшого слідчого про розшук підозрюваного від 21 липня 2022 року. Інші докази вжиття заходів розшуку ОСОБА_5 відсутні.

З викладених обставин суд не вбачає підстав для здійснення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_5 , у зв`язку з чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.314, 315, 323, 335, 372 КПК України, ст.ст. 201 , 2971, 2972 Розділу XІ «Перехідні Положення» КПК України, ч. 3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,- суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000071 від 28 березня 2022 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України - відмовити.

Зупинити судове провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000071 від 28 березня 2022 року, до розшуку обвинуваченого.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на неї може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1 .