У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Присліп Турківського району Львівської області, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , наразі утримується в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)", м. Полтава, вул. Пушкіна, 91, настоятеля церкви Юрія Переможця м. Кобеляки та церкви Різдва Іоана Хрестителя с. Марківка Кобеляцького району Полтавської області за сумісництвом, благочинного Кобеляцького району Полтавської області єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, громадянина України, інваліда 2 групи безстроково, раніше не судимого, який у межах кримінального провадження № 0000245 від 11.10.2022 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

Встановив:

У підготовчому судовому засіданні 02 грудня 2022 року прокурором у цьому кримінальному провадженні - начальником Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_2 подане клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.

У клопотанні прокурор зазначає, що 11 жовтня 2022 року близько 16 години ОСОБА_8 , з метою особистої розмови з ОСОБА_5 , приїхав на власному автомобілі "MERSEDES-BENZ S 320", номерний знак НОМЕР_1 , в с. Марківка Полтавського району Полтавської області на вул. Центральну, де залишив автомобіль на узбіччі дороги неподалік будинку № 31, у якому проживає ОСОБА_5 .

Після цього, на вказане місце прийшов ОСОБА_5 , та під час розмови між ним та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт.

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_5 виник умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

З метою реалізації цього умислу ОСОБА_5 зайшов у свій будинок, де взяв належну йому та зареєстровану мисливську гладкоствольну рушницю "ТОЗ-63" з номерним позначенням " НОМЕР_2 ", 16 калібру, спорядив її двома мисливськими патронами, після чого повернувся на вулицю до ОСОБА_8 .

Наблизившись до ОСОБА_8 , який знаходився поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 з вищевказаної рушниці зробив один постріл угору, а потім, діючи із прямим умислом на вбивство, здійснив один постріл в область правого коліна ОСОБА_8 , в результаті чого ОСОБА_8 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, ннебезпечні для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_8 настала близько 16 години 11 жовтня 2022 року на місці події від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 .

Таким чином, за вчинення умисних дій, які виразилися у вбивстві ОСОБА_8 , ОСОБА_5 обвинувачуюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

11 жовтня 2022 року на підставі ст. 208 КПК України о 22 год. 07 хв. в м. Кобеляки ОСОБА_5 було затримано .

12 жовтня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

29 листопада 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

30 листопада 2022 року обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування скеровано до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Прокурор у поданому клопотанні зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 09 грудня 2022 року та судове провадження до сплину вказаного терміну завершити не можливо.

Прокурор вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, намагатися самостійно чи через інших осіб незаконно вплинути на потерпілу чи свідків, свідчення яких у суді матимуть доказове значення, а також вказує, що метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідуванян та суду, зокрема, в інших областях України, враховуючи суворість покарання, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що випливає в результаті об`єктивних дій обвинуваченого після вчинення ним злочину, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, на що може спонукати санкція ч.1 ст. 115 КК України, вчинити інше кримінальне правопорушення з тих же мотивів.

Водночас прокурор зазначає, що інші більш м`які заходи не можливо застосувати до ОСОБА_5 , їх застосування не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, може призвести до втрати доказів для доведення вини та уникнення відповідальності, що створить в очах суспільства уяву безкарності та свавілля тощо.

Заявлене клопотання прокурор підтримав, прохав його задовольнити, вважав, що застосування альтернативних запобіжних заходів не може запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Потерпіла власної думки щодо клопотання не висловила, представник потерпілої підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений прохав не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, зазначаючи, що він не має наміру переховуватися чи втікати, хворіє, а спотворити чи знищити докази не може, оскільки вони й так перебувають у сторони обвинувачення.

Захисник обвинуваченого прохав відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, зокрема й із застосуванням електронних засобів контролю, або ж у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави, яка може бути внесена родичами обвинуваченого. Захисник зауважував, що вказані прокурором ризики зменшилися, а клопотання прокурора є необґрунтованим та формальним, а вказані прокурором ризики - недоведеними. Водночас захисник посилався на наявність стійких соціальних зв`язків обвинуваченого, його виключно позитивні характеристики та стан здоров`я обвинуваченого.

Розглянувши клопотання та надані прокурором і захисником документи, заслухавши учасників судового провадження, суд робить такі висновки.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.

Зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно провести оцінку в сукупності таких обставин як вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Обвинувачений користується презумпцією невинуватості й обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій, а так само й обставини, зазначені захисником щодо відсутності підлягають доведенню в установленому законом порядку під час судового розгляду кримінального провадження по суті, тобто, не у підготовчому судовому засіданні.

З огляду на це суд не надає оцінку наданим прокурором та захисником доказам з точки зору їх належності й достатності щодо доведення вини ОСОБА_5 .

Водночас суд не приймає доводи захисника щодо неможливості подання доданих до клопотання копій матеріалів кримінального провадження, оскільки хоча суд і не наділений повноваженнями на цій стадії судового провадження робити відповідні висновки щодо їх змісту чи повноти зазначених доказів як доказів вини обвинуваченого, до клопотання мають бути додані копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання (п.1 ч.3 ст. 184 КПК України).

Разом з тим, суд зауважує, що саме наявність достатніх, на думку сторони обвинувачення, доказів вини особи є обов`язковою передумовою для складання обвинувального акту, а тому факт звернення прокурора до суду з таким обвинувальним актом також є свідченням існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому слід наголосити, що "існування обґрунтованої підозри" є не визнанням вини особи у вчиненні протиправного діяння, а лише обставиною, яка свідчить про наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ця особа могла вчинити зазначений злочин.

Таким чином, суд вважає, що прокурором зазначено докази, на підставі яких можуть бути зроблені обґрунтовані припущення про можливість причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а вказане, в сукупності з надходженням до суду обвинувального акту, свідчить про достатність доказів наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Що стосується заявлених прокурором у клопотанні ризиків, суд зазначає таке.

Як уже згадувалося, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З-поміж вказаних, хоча у різних частинах клопотання прокурор зазначає про існування різного переліку ризиків, загалом він посилається на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, тобто: переховуватися від суду через можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років; знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення дла кримінального провадження; впливати на потерпілу та свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд зазначає, що прокурором не подано до суду будь-яких документальних доказів наявності ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, а тому ризик, визначений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, не доведено.

Слушними суд визнає доводи сторони захисту щодо необґрунтованості заявленого прокурором ризику, визначеного п.2 ч.1 ст. 177 КПК України щодо можливості знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, позаяк прокурором не доведено існування можливості доступу обвинуваченого до таких речей та об`єктивно не визначено, які саме речі можуть бути знищені тощо обвинуваченим.

Таким чином, вказаний ризик також не доведено.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу, свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Прокурором у клопотанні не зазначено матеріальних доказів існування такого ризику, однак його існування у судовому засіданні ним обґрунтовувалися тим, що свідки є односельцями обвинуваченого і йому знайомі.

Зваживши на вказане суд звертає увагу, що обвинувачений обізнаний як щодо потерпілої й свідків та місця їхнього проживання, так і у змісті наданих ними свідчень. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати існування ймовірності незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілу, свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань чи залучення ним сторонніх осіб з цією метою.

А тому існування ризику, визначеного п.3 ч.1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Що стосується існування ризику переховування від суду, який визначений у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, суд звертає увагу на наступне.

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням у виді позбавлення волі, оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Співставлення обвинуваченим можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі можуть спонукати його до відповідних висновків, а тому цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Твердження захисника, що обвинувачений не буде переховуватися на непідконтрольній державній владі території України, позаяк з огляду на його минуле йому там загрожує загибель, не спростовує можливості переховування у інших регіонах України, де бойові дії не ведуться, чи ж бо виїзду за межі України.

Таким чином, на цей час слід вважати доведеним існування ризику, визначеного п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою без визначення розміру застави, суд зауважує таке.

Особисте зобов`язання дійсно неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, а об`єктивних підстав вважати, що ним зобов`язання буде дотримано, суд не має.

Звернення щодо особистої поруки чи щодо можливості внесення застави до суду не надходили, можливість внесення грошових коштів на спеціальний рахунок захисником, рідними обвинуваченого чи іншими особами суду не доведена, а ознаки того, що можливо забезпечити у такий спосіб належну процесуальну поведінку обвинуваченого судом не встановлені.

Разом з тим, у клопотанні прокурор обґрунтовує неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту відсутністю у нього постійного місця проживання (при цьому вказана підстава прокурором під час розгляду клопотання була виключена з його мотивування як безпідставна) та існуванням вказаних вище ризиків. Існування вказаних ризиків дійсно свідчить про те, що існує потреба у постійному контролі обвинуваченого з метою його запобігання. Твердження захисника про дієвість такого запобіжного заходу, як домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, в умовах воєнного стану та проблем з електропостачанням і зв`язком на всій території України слід визнати такими, що є необґрунтованими, а тому судом приймаються до уваги та відхиляються як такі, ефективність яких у запобіганні ризикам не доведена.

Суд враховує відомості, надані прокурором та захисником щодо особи обвинуваченого, які підтверджені відомостями з обвинувального акту, клопотання, ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу та наданими захисником доказами, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, є настоятелем церкви Юрія Переможця міста Кобеляки та благочинний Кобеляцького району Полтавської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату та за сумісництвом є протоієреєм церкви Різдва Іоана Хрестителя с. Марківка Полтавського району, неодноразово їздив у зону проведення бойових дій як волонтер, не судимий, є інвалідом 2 групи довічно, інвалідність встановлена у зв`язку з пораненням, одержаним під час безпосередньої участі в антитерористичній операції на сході України, нагороджений відзнакою Президента України за гуманітарну участь в антитерористичній операції та неодноразово отримував подяки і почесні грамоти, що вказує на міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця проживання та роботи. Разом з тим, суд зазначає, що вказані обставини не свідчать про неможливість тримання обвинуваченого під вартою та не спростовують вказаних прокурором ризиків, які визнані доведеними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

Суд враховує вказані вище висновки та вважає, що у цьому випадку прокурором доведено існування ризиків, передбачених законом, доведено існування підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 є неможливим, а альтернативні запобіжні заходи не можуть з достатньо високою ймовірністю запобігти доведеним ризика, а тому обрання запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою буде пропорційним конкретно у цьому випадку.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, який вчинено із застосуванням насильства, та зважаючи на викладені вище мотиви щодо недоведеності можливості застосування до обвинуваченого застави, підстави для визначення йому розміру застави в цьому випадку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись 176, 177, 178, 181, 183, 184, 194, 314 КПК України, суд,

Постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про обрання альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту чи визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії цієї ухвали до 30 січня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя