Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1812/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 22.12.2022,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під-вартою. Вважає, що висновки суду є необґрунтованими, а ухвала прийнята з істотним порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Стверджує, що на даний час існують усі підстави для зміни запобіжного заходу на менш суворий, оскільки за час досудового розслідування та судового розгляду усі ризики, на які посилався суд, значно зменшились або перестали існувати. Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за ст.ст.386, 390, 393 КК України; під час досудового розслідування та перебуваючи у СІЗО не робив спроб вплинути на потерпілого, експертів, свідків; не вчинив інше кримінальне правопорушення. Вказує, що сам по собі факт тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Додатково зазначає, що поза увагою суду залишилось захворювання ОСОБА_8 ; наявність у нього родини; репутацію.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 22.12.2022 задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 20.02.2023 року (включно) без права внесення застави. Відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, яка вважає ухвалу законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 22 грудня 2022 в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

З журналу судового засідання вбачається, що судом була вислухана думка захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який просив змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід згідно поданого ним клопотання, думка обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав клопотання захисника, а також думка прокурора, яка просила продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, є реальними й продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст.12 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років; з метою уникнення кримінально відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитувались судом, з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій; вчинити інші кримінальні правопорушення, що вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом враховано те, що ОСОБА_8 має посередні соціальні зв`язки; не працює; від інших членів сім`ї проживає окремо, що дає підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом залишено поза увагою репутацію ОСОБА_8 та наявність у нього родини, є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за ст.ст.386, 390, 393 КК України; під час досудового розслідування та перебуваючи у СІЗО не робив спроб вплинути на потерпілого, експертів, свідків; не вчинив інше кримінальне правопорушення, оскільки вказані обставини неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Апеляційний суд погоджується з доводами захисника в тій частині, що сам по собі факт тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак апеляційний суд вказану обставину та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, тому з метою запобігання ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не може перебувати за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятору, тому посилання захисника на те, що поза увагою суду залишилось захворювання ОСОБА_8 , є безпідставним.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочину та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, існування обґрунтованих ризиків щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 22.12.2022, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 20.02.2023 року (включно) без права внесення застави та відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: