Справа № 147/502/17
Провадження № 1-кп/151/7/22
В И Р О К
іменем України

22 листопада 2022 року смт. Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чечельницького районного суду Вінницької області обвинувальний акту кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2016 року за №0000317 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податків НОМЕР_1 , уродженця смт. Тростянець, Вінницької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , із базовою загальною середньою освітою, одруженого, працездатного який не працює і не навчається, громадянина України, раніше судимого :

09.01.2008 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік;

03.06.2009 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

07.08.2010 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. В силу ст. 71 КК України приєднано 1 рік 6 місяців по вироку того ж суду від 03.06.2009 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, 29.07.2015 року звільнений з місць позбавлення волі, на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.07.2015 року відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 3 місяці 4 дні, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення злочинів, різного ступеня тяжкості, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вчинив нові умисні злочини, при слідуючих обставинах.

21.09.2016 року близько 17 годин 40 хвилин, в с. Ободівка, по вул. Першотравневій Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_4 застосовуючи до ОСОБА_6 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, наніс йому кулаками обох рук кілька ударів в область грудей, причинивши при цьому згідно висновку судово-медичної експертизи № 242 від 18.10.2016 року тілесні ушкодження у вигляді закритої торокальної травми-забою грудної клітини (клінічно), синців і саден в ділянці грудей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я та повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, протиправно, всупереч волі ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, відчинив незамкнуту дверку автомобіля марки "Москвич"-2140 Д, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , якого останній залишив на вулиці, після чого сів за кермо вказаного автомобіля, запустив двигун і керуючи ним поїхав в с. Левків, Крижопільського району Вінницької області та в подальшому катався на ньому по Крижопільському районі. 21.09.2016 року о 21 годині 00 хвилин працівниками поліції, навпроти домогосподарства АДРЕСА_2 , був виявлений та вилучений, належний ОСОБА_6 автомобіль марки "Москвич"-2140 Д, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринковою вартістю 11 800 гривень, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 324 від 24.10.2016 року Вінницького НДКЦ МВС України.

Крім цього, 21.09.2016 року близько 17 годин 40 хвилин, після незаконного заволодіння належним ОСОБА_6 автомобілем марки "Москвич"-2140 Д, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , керуючи ним в с.Ободівка Тростянецького району Вінницької області, із заднього сидіння, повторно, умисно, з метою крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу викрав спортивну куртку належну ОСОБА_6 вартістю 479 гривень 50 копійок, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1401 від 29.11.2016 року Вінницького НДКЦ МВС України, завдавши майнову шкоду останньому на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України не визнав та пояснив, що вказаний автомобіль купив у дядька ОСОБА_7 за шість тисяч гривень. ОСОБА_8 хотів навчитися їздити і запропонував продати автомобіль, а поки не віддасть усі гроші, користуватися ним на двох. Дійсно того дня він попросив у нього автомобіль, щоб поїхати у Крижопільський район провідати братів, а на ранок мав автомобіль повернути. Через деякий час подзвонив ОСОБА_8 і сказав, що він заявив у поліцію про викрадення автомобіля. Його забрали у поліцію, де били цілу ніч, через місяців три визвали його і ОСОБА_8 попідписувати бумаги і завели до прокурора де чинився на нього тиск. У поліцію із заявою про нанесення тілесних ушкоджень працівниками поліції не звертався, так як йому було страшко. Про те, що він знаходиться у розшуку не знав, працював в м. Києві і періодично приїжджав додому де його бачив дільничий інспектор, але нічого йому не казав. Через деякий час побачив у фейсбуці, шо він у розшуку, а згодом і дружина повідомила, що біля сільської ради розклеїли його фотографії, що він розшукується. Алкогольні напої до того як керувати автомобілем не вживав. Про те, що відносно нього складено протокол по ст. 130 КУпАП та, що Тростянецьким районним судом Вінницької області накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу дізнався вже в суді від свого адвоката.

Дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, заслухавши у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілого, допитавши свідків та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до наступних висновків.
Так, винуватість ОСОБА_4 у вчиненому підтверджується наступними доказами.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що із ОСОБА_4 знайомий давно, десь з 2005 чи 2006 року. Вказаний автомобіль купив у нього за 4000 гривень, без укладення будь-яких договорів, за 10 днів до вказаних подій. Технічний паспорт на автомобіль ОСОБА_4 передав йому особисто в момент передачі коштів за автомобіль, під час передачі коштів був присутній син ОСОБА_9 . У вересні, точної дати не пам`ятає, зустрівся із ОСОБА_4 в центрі села, який попросив відвезти його додому, оскільки ішов дощ, він погодився, коли їхали то ОСОБА_10 сидів на пасажирському сидінні. В подальшому ОСОБА_4 сів за кермо, так як попросив у нього проїхатись, без погроз і він добровільно передав йому кермо, сівши збоку. При зупинці, коли пересідали, то до них на велосипеді під`їхала ОСОБА_11 (про що розмовляли не пам`ятає). Їхавши додому ОСОБА_12 попросив по дорозі заїхали до брата ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , коли перебували на вулиці, біля домогосподарства останнього, то між ним і ОСОБА_10 виникла суперечка та штовханина, під час якої ОСОБА_10 розірвав йому футболку і він втік до сусіда ОСОБА_14 , при собі мав барсетку із банківськими карточками та документами. Після чого, ОСОБА_4 його автомобілем під`їхав до ОСОБА_14 , це близько 100 метрів, від одного домогосподарства до іншого. На той час у автомобілі були його речі, а саме кофта, куртка та покривало. Потім ОСОБА_4 кудись поїхав, без його дозволу, а він подзвонив в поліцію за рекомендацією сусіда ОСОБА_14 . Причин конфлікту не пам`ятає та чітко як відбувались події на той час теж не пам`ятає. Претензій до обвинуваченого не має. При винесенні покарання покладається на розсуд суду.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що на той час працювала в магазині "Продукти" в с. Ободівка. Стосовно вказаних подій, зазначила, що ОСОБА_4 на автомобілі "Москвич", оранжевого кольору, виїхав із вулиці яка знаходиться навпроти магазину, зупинився і зайшов магазин, купив налівку і пиво, а вона попросила його, щоб більше нікуди не їхав, так як їй здалося, що він перебував у нетверезому стані. Був сам. В подальшому сів у автомобіль та поїхав в сторону м. Крижопіль.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що на той час проживав по сусідству із ОСОБА_6 і у вказаний період, після обіду, до нього приїхав дільничний інспектор, який розповів, що в ОСОБА_17 вкрали автомобіль, а також попросив підтвердити, що у ОСОБА_17 дійсно є автомобіль "Москвич", що він і зробив. Також, зазначив, що у ОСОБА_6 , дійсно перебував старий автомобіль "Москвич", якого кольору не пам`ятає, який він прибдав за кошти до п`яти тисяч, у когось, в кінці села Ободівка, яким він користувався близько тижня, оскільки раніше автомобіля у нього не було. Обвинуваченого ОСОБА_18 не знає.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що брат його дружини мав у користуванні вищевказаний автомобіль "Москвич", який він забрав і мав намір здати його на металолом. Однак, влітку 2016 року до нього прийшов ОСОБА_4 із дружиною і запропонував 6000 гривень за вказаний автомобіль і він його продав, також віддав документи на нього та доручення.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що з обвинуваченим просто знайомі, проживають у одному селі. Пам`ятає, що у ОСОБА_4 був автомобіль "Москвич", про обставини його продажу чи викрадення йому нічого не відомо. Також стверджує, що ОСОБА_6 з приводу викрадення автомобіля до нього не звертався.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що є матір`ю потерпілого ОСОБА_6 і з приводу вказаних обставин зазначила, що до неї близько 22 години подзвонив її син і сказав, що перебуває в с. Соколівка і у нього викрали автомобіль "Москвич", який він купив (у кого не знає) і користувався ним до вказаних подій 10 днів (про подробиці викрадення не знає нічого). В подальшому він приїхав додому на таксі в чужій курточці, яку йому дали, а також розповідав, що у нього виник конфлікт із ОСОБА_4 , в ході якого той порвав йому футболку і наніс тілесні ушкодження (синці). Знає, що у машині були речі сина, а саме куртка, дві кофти та сумка-холодильник. Працівники поліції забрали автомобіль на штраф-площадку і близько через два чи три місяці повернули, без речей. Також, син розповідав, що із ОСОБА_4 бились біля машини, а потім він сів за кермо та поїхав, але сама цього не бачила.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що 21.09.2016 року до нього поздвонив ОСОБА_4 і запитав чи не хоче він купити у нього його автомобіль, так як він розбив поддон, він погодився, тоді ОСОБА_4 приволік даний автомобіль на буксирі, був із двома братами, він дав завдаток 2400 гривень, а до вечора ОСОБА_4 мав привезти документи на вказаний автомобіль, але в подальшому приїхали працівники поліції і забрали автомобіль. Чи були якісь речі у автомобілі не пам`ятає.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що восени 2016 року до нього на автомобілі "Москвич" заїхав ОСОБА_4 і вони поїхали в с. Левків Крижопільського району, де проживає його матір із братами. По дорозі ОСОБА_10 розповідав, що на ОСОБА_24 їздить якийсь хлопець. Приїхавши в с. Левків, автомобіль поламався, потекло масло, далі ОСОБА_10 спілкувався із своїми братами, потім десь пропав і він пішов додому в с. Ободівка. Звідки машина він не питав.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що восени 2016 року до нього приходив ОСОБА_6 , сказав, що купив автомобіль, в кого не казав, попросив акамулятор, щоб перетягнути його додому, він позичив, а згодом він йому його повернув. Про обставини вчинення злочину йому нічого не відомо.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив суду, що восени 2016 року перебував вдома у ОСОБА_27 , до якого подзвонив ОСОБА_6 , сказав, що вкрали його автомобіль "Москвич" і вони на автомобілі ОСОБА_27 поїхали до ОСОБА_17 , коли приїхали, то останній стояв без футболки, перебував у паніці та плакав, також на його тілі бачив подряпини, вони дали йому куртку. Коли спитав у ОСОБА_6 хто вкрав автомобіль, то він сказав, що той у кого він його купив. Самого обвинуваченого ОСОБА_4 не знає.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 повністю підтвердив покази свідка ОСОБА_26 і також зазначив, що самого обвинуваченого ОСОБА_4 не знає.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснив суду, що десь в кінці літа 2016 року, в другій половині дня, вийшов на вулицю і побачив, що біля його домогосподарства, розташованого в АДРЕСА_3 , стояв ОСОБА_4 із ОСОБА_6 , у якого була порвана футболка і він був схвильований. В подальшому ОСОБА_6 пішов до верху, в сторону центру с. Ободівка, а ОСОБА_10 сів в ОСОБА_24 , темносинього кольору, який був відчинений і кудись поїхав. Також, зазначив, що вищевказаний автомобіль перебував у власності ОСОБА_4 , який він разом із дружиною придбали, а в подальшому продав його ОСОБА_6 , але іноді брав його у користування. В той день ОСОБА_4 більше не бачив.
Як вбачається із протоколу огляду місця події від 21.09.2016 року на території, перед домогосподарством АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_22 , по праву сторону паркану, виявлено автомобіль марки "Москвич" 2140 Д, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в несправному стані, якого останній (з його слів) придбав у невідомого йому чоловіка із с. Левків Крижопільського району, за кошти в сумі 2600 гривень. При огляді вказаного автомобіля будь-які речі та предмети відсутні. (а.с.140-142, том. 3)

Із технічного паспорту автомобіля серії НОМЕР_3 , виданого МРЕВ УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 11 лютого 1988 року вбачається, що автомобіль марки М-2140Д, випуск 1988 року, двигун № НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , кузов (шасі) № НОМЕР_6 , колір-босфор, номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_30 , який довіреністю від 26 травня 2005 року, зареєстровану в реєстрі за № 2775 уповноважив ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , що мешкають в с. Нова-Ободівка Тростянецького району Вінницької області, окремо кожного, керувати і розпоряджатися належним йому на підставі вищевказаного свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) ТЗ. (а.с.144-145, том. 3)

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 22.09.2016 року було оглянуто місце в с. Ободівка, Гайсинського району Вінницької області, де ОСОБА_4 заволодів автомобілем марки "Москвич", який перебував у користуванні ОСОБА_6 (а.с.147-150, том. 3)
Як вбачається із протоколу слідчого експеременту від 27.04.2017 року проведеного в присутності потерпілого ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_33 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_34 , підозрюваний ОСОБА_4 розказав і показав на місці по вул. Першотравнева в с.Ободівка, як, де, коли і при яких обставинах він незаконно заволодів транспортним засобом марки "Москвич" та викрав з нього куртку, яка належать потерпілому ОСОБА_6 , при цьому також показав як він наносив потерпілому тілесні ушкодження. (а.с.166-170, том. 3)

Відповідно висновку автотоварознавчої експертизи № 324 від 24.10.2016 року Вінницького НДКЦ МВС України ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля марки "Москвич"-2140, 1988 року випуску, станом на 21.09.2016 року, з ПДВ складає 11 800 гривень. (а.с.155-158, том. 3)

Згідно висновку експерта № 1401 від 29.11.2016 року Вінницького НДКЦ МВС України ринкова вартість на момент вчинення крадіжки 21.09.2016 року, з урахуванням зносу спортивної куртки могла становити - 479 гривень 50 копійок. (а.с.163-165, том. 3)
Як вбачається із висновку судово медичної експертизи № 242 від 18.10.2016 року у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої торокальної травми-забою грудної клітини (клінічно), синців і саден в ділянці грудей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.(а.с.151, том. 3)

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується належними та допустимим доказами, дослідженими в судовому засіданні, а його дії необхідно кваліфікувати за:
ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно;

ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що потерпілий ОСОБА_6 добровільно передав йому автомобіль для поїздки в бувший Крижопільський район, не узгоджується з доказами по кримінальному провадженні і надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Також, не знайшли підтвердження покази обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що відносно нього було застосовано фізичне і психічне насильство зі сторони працівників поліції, а також прокурора, оскільки обвинувачений як під час досудового, так і під час судового слідства не наголошував на застосуванні такого насильства, не оскаржував їх дії і лише під час завершення судового слідства наголосив на застосуванні такого насильства на, що йому надавалась можливість для звернення в ДБР.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вибираючи вид та розмір покарання, суд виходить з вимог ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно п. 13, ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінальних правопорушень особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом також враховано, що ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів різної тяжкості, вчинив злочини протягом невідбутої частини покарання, характеристику за місцем проживання, те, що має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_35 2016 року народження, а також те, що на диспансерному обліку у лікаря - нарколога не перебуває та під наглядом в психіатричному кабінені Тростянецької ЦРЛ не знаходиться.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться: за ч. 2 ст. 185 КК України до злочину середньої тяжкості, за ч. 2 ст. 289 КК України до тяжкого злочину, приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою, а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положення, викладеного у рішенні ЄСПЛ "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, насамперед, виходить із ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та враховує підвищену суспільну небезпеку даних кримінальних правопорушень, а саме те, що обвинувачений скоїв злочини в стані алкогольного сп`яніння, його відношення до скоєного, думку потерпілого про призначення покарання обвинуваченому і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, не думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Оскільки, ОСОБА_4 вчинив злочини в період невідбутої частини умовно-дострокового звільнення від покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання відповідно до ст. 71 КК України.

По даному кримінальному провадженню цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 337, 368, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України і призначити йому покарання:

по ч. 2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі ;

по ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання призначену вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.08.2010 року і призначити остаточне покарання за сукупністю вироків 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 час знаходження під вартою з 21 червня 2019 року по 11 квітня 2020 року.

Речові докази автомобіль марки "Москвич"-2140 Д, 1988 року випуску, двигун № НОМЕР_7 , кузов № НОМЕР_5 , шассі № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 який переданий під розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити у його користуванні.

Стягнути з ОСОБА_4 , картка платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати на проведення автотоварознавчої експертизи № 324 від 24.10.2016 року Вінницького НДКЦ МВС України в сумі 770 (сімсот сімдесят) гривень 35 копійок та судово-товарознавчої експертизи № 1401 від 29.11.2016 року Вінницького НДКЦ МВС України в сумі 615 (шістсот п`ятнадцять) гривень 72 копійки.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя Валерій МОЦНИЙ