УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000590 за апеляційною скаргою прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2022 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисник ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції з Веселинівського районного суду Миколаївської області )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06.04.2022р. у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. В ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема відомості про його попередні судимості.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки .

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2022 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і три місяці. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання за сукупністю злочинів у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Пояснює, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, 28.09.2021р., тобто до ухвалення стосовно нього вироку Веселинівським районним судом Миколаївської області від 06.04.2022р. яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Вважає, що ОСОБА_7 має бути призначене покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06.04.2022р. Натомість в оскаржуваному вироку суд призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ст.71 КК України, яка має застосовуватися у випадках, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 28.09. 2021 року біля 13 години обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, пройшов на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_11 розташованого в АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом зламу скоби вхідних дверей проник в приміщення житлового будинку, звідки з приміщення однієї з кімнат, умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав ноутбук марки "Samsung NP RV 518". Після чого ОСОБА_7 з місця злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2500 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням в житло.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, є вірною і прокурором не оспорюється.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд прийшов до наступного.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України сформульований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа № 766/39/17), відповідно до якого, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті за сукупністю злочинів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків). Правило призначення покарання за сукупністю вироків є більш суворим, ніж за сукупність злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, 28.09.2021р., тобто до ухвалення стосовно нього вироку Веселинівським районним судом Миколаївської області від 06.04.2022р. яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

За наведеного, суд першої інстанції повинен був призначити ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06.04.2022р.

Між тим, в порушення вказаних вимог закону, суд призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ст.71 КК України, яка має застосовуватися у випадках, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, що полягало в застосуванні закону, який не підлягав застосуванню, що є підставою для зміни вироку.

За наведеного, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст.413 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначення покарання, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню..

Керуючись ст.376, 405, 407, 409, 413, 418, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Веселинівського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06.04.2022р., остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді