У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою "Вінницька установа покарань № 1" та за допомогою системи "EASYCON" з захисником ОСОБА_5 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2005 року щодо нього,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2021 заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2005 щодо нього - повернуто заявнику.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в заяві ОСОБА_6 не має передбачених ч. 3 ст. 459 КПК України підстав для здійснення судом процедури перегляду судового рішення за виключними обставинами, а доводи заявника про протилежне - є неприйнятними.

Отже, оскільки заява засудженого ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 462 КПК України, а вказані невідповідності неможливо виправити шляхом залишення її без руху, тому суд дійшов висновку про необхідність повернення засудженому зазначеної заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду від 22.11.2021 та направити його заяву для розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, засуджений ОСОБА_6 вказує, що, досліджуючи його заяву, Святошинський районний суд міста Києва зробив хибний висновок, що його заява не оформлена згідно з вимогами ст. 462 КПК України.

На переконання засудженого ОСОБА_6 , суддя Святошинського районного суду міста Києва ігнорує визнані неконституційні положення ч. 1 ст. 82 КК України, які, згідно ст. 459 КПК України, є прямою підставою для розгляду його заяви про перегляд вироку за виключними обставинами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на задоволення апеляційних вимог в повному обсязі, пояснення захисника ОСОБА_5 , який не підтримав апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах підстав щодо його ухвалення та доводів апеляційної скарги на виконання вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, з урахуванням позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Водночас, за приписами ч. 4 вказаної норми процесуального закону, обставини, які передбачені п. 3 ч. 3 цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Обставини, що стосуються зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді та суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтвердженні постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як убачається з матеріалів судового провадження за заявою, вироком Апеляційного суду міста Києва (на сьогодні Київський апеляційний суд) від 14.12.2005 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185, п.п. 4, 9, 13 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, що залишений без зміни ухвалою Верховного Суду України від 11.04.2006.

19.10.2021 до Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Київського апеляційного суду від 14.12.2005 щодо нього за виключними обставинами.

В обґрунтування цієї заяви засуджений ОСОБА_6 послався на те, що вироком Київського апеляційного суду, хоча насправді вироком Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2005 його засуджено за ч. 2 ст. 185, п.п. 4, 9, 13 ч. 2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі, який ухвалою Верховного Суду України від 11.04.2006 залишено без змін, проте рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 за № 6-р(ІІ)/2021 встановлено неконституційність покарання у вигляді довічного позбавлення волі застосованого судом при розгляді справи і призначенні йому покарання, бо воно суперечить ч. 1 ст. 3, ст. 23, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 63 Конституції України, а тому він вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, який за нормою ч. 2 ст. 63 КК України не може перевищувати 15 років, а оскільки він фактично відбув покарання у виді позбавлення волі строком 16 років, то ставить питання про звільнення його з-під варти, обмежившись фактичним відбутим ним покаранням.

Проте, з такими твердження засудженого погодитися неможна.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 за № 6-р(ІІ)/2021 ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 КК України визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Водночас, цим Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст.ст. 81, 82 КК, у відповідність до Конституції України та цього Рішення з метою реалізації ст.ст. 3, 23, 28 Конституції України, з зазначенням того, що обов?язком саме Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Отже, вказане Рішення Конституційного Суду України, не констатує про неконституційність положень п. 12 ст. 51, ст. 64 КК України, якими регламентовано можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, а саме неконституційність положень ч. 1 ст. 81 КК України та ч. 2 ст. 82 КК України щодо неможливості їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, які, у свою чергу, можуть бути змінені лише шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, які регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м?яким.

Про застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст.ст. 81, 82 КК України за змістом його заяви від 04.10.202 не йдеться, а отже, ухвалене Конституційним Судом України Рішення від 16.09.2021 за № 6-р(ІІ)/2021 не підпадає під розуміння виключної обставини за приписами п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, як помилково вважає засуджений з вимогою заміни йому довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, що йому було роз`яснено захисником ОСОБА_5 , адже Рішення ніяким чином не скасовує такий вид покарання - як довічне позбавлення волі.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що заява засудженого ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 462 КПК України, а оскільки вказані невідповідності не можливо виправити навіть шляхом залишення заяви без руху на підставі ч. 3 ст. 429 КПК України, - тому правомірно повернув засудженому зазначену заяву з усіма доданими до неї матеріалами.

За викладеним, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року, якою заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2005 року щодо нього повернуто заявнику - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3