Номер провадження: 11-кп/813/892/23
Справа № 509/1243/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 26.01.2023, якою під час розгляду к/п №0000559 від 06.04.2021 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин респ. Грузії, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.03.2023, з визначенням розміру застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 26.01.2023 під час розгляду к/п № 0000559 від 06.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.03.2023, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 794 500 грн., з покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та в даному кримінальному провадженні ризик можливого переховування обвинуваченого від суду не відпав та продовжує існувати, обумовлений тим, що ОСОБА_6 не має постійного місця праці та проживання на території України, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Окрім того, суд врахувавши тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_6 , а також той факт, що він вчинений без застосування насильства, вважав за можливе визначити обвинуваченому заставу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що судом 1-ої інстанції не було враховано тієї обставини, що він знаходиться у приміщенні камерного типу в СІЗО та перебуває під загрозою ракетних атак, оскільки позбавлений можливості потрапити до укриття, окрім того, судом 1-ої інстанції визначено завідомо непомірний для нього розмір застави.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або змінити розмір застави, а саме визначити заставу у розмірі 140 000 грн.

В судове засідання апеляційного суду захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не з`явились, не зважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, жодних клопотань до суду не надавали, натомість від прокурора ОСОБА_13 надійшла заява, в якій він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить апеляційний розгляд провести за його відсутності, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 107 та ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Овідіопольському райсуді Одеської обл. знаходиться к/п за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 15,ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які вчиненні організованою групою осіб, пов`язані із незаконним проникненням до приміщення, спрямоване на власне незаконне збагачення, розміру спричиненої злочинами майнової шкоди, їх характеру, зухвалості та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна), враховуючи характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків, а також те, що на теперішній час судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України,оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час триває судовий розгляд кримінального провадження, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків.

Окрім того, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела доходу та законних засобів існування, а також те, що він є раніше судимим та на теперішній час на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси перебувають три обвинувальних акту за вчинення останнім злочинів корисливої направленості, свідчить про його схильність до вчинення злочинів з метою незаконного збагачення та дає підстави вважати, що існує ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд враховує твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він утримується у приміщенні камерного типу в СІЗО та перебуває під загрозою ракетних атак, проте зауважує на тому, що зазначене не свідчить про відсутність встановлених апеляційним судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не може слугувати беззаперечною обставиною для зміни запобіжного заходу.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, враховуючи розмір збитків, у завдані яких обвинувачується останній, майновий та сімейний стан обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд 1-ої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування застави у розмірі 296 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, у зв`язку із чим доводи обвинуваченого з цього приводу є необґрунтованими.

Таким чином, враховуючи характеризуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 ; обставини вчинення злочинів, їх характеру, зухвалості та тяжкості; відсутності в останнього місця роботи на момент затримання, міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Окрім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для зменшення розміру застави або застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 26.01.2023, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.03.2023, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4