КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/634/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
переглянула у письмовому провадженні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 жовтня 2022 року у межах кримінального провадження № 0000220 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 17 грудня 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:
У провадженні Кіровського районного суд м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч. 4 ст 28 ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 255 КК України /ЄУН 405/1461/21/.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується захист, адвокат ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскаржує ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, поклавши обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Вказує, що окрім тяжкості кримінального правопорушення, іншими доводами продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою не мотивоване.

Також, судом не враховано, що підозра є необґрунтованою, в ній не зазначено всіх обставин справи, відсутня обґрунтованість всіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведено, що ОСОБА_6 чинив або чинить тиск на інших учасників судового провадження, намагався чи намагається переховуватись від суду, вчиняв нові кримінальні правопорушення.

Судом не мотивована неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на положення Рішень ЄСПЛ, вказує, що ризики мають бути реальними й обґрунтованими, а строк тримання під вартою не перевищувати розумного.

Крім того, слід враховувати позитивні характеристики особи обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, малолітньої доньки, листа-гарантії про працевлаштування у разі застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 /ЄУН 405/1461/21/.

ОСОБА_6 обвинувачується у створенні злочинної організації, керівництво нею та її структурними частинами, участь у такій організації, вчинені особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 5 ст. 255 КК України.
Також, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні, перевезенні, незаконному збуті, передачі особливо небезпечного наркотичного засобу до місця позбавлення волі, вчинені повторно у складі створеної та очолюваної ним злочинної організації, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.
Кримінальні правопорушення є особливо тяжкими, тяжче із інкримінованих передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні тримається під вартою з листопада 2020 року; кримінальне провадження багатоепізодне, у провадженні декілька обвинувачених, наразі розпочато судове слідство.
Як характеристики особи, враховується, що ОСОБА_6 безробітний, офіційного джерела заробітку не має, не навчається, неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі кримінальні правопорушення, вчинення нового кримінального правопорушення інкримінується при не знятій та непогашеній судимості.

Оскільки ОСОБА_6 інкримінується вчинення багатоепізодного кримінального правопорушення у складі злочинної організації, - вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду.

ОСОБА_6 добре знає інших обвинувачених, тому є об`єктивні підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на обвинувачених і свідків з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Крім того, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого джерела до існування, заробітку, судимість за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, те, що вчинення нового кримінального правопорушення інкриміноване при не знятій та непогашеній судимості, є об`єктивні підстави вважати, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 має асоціальну спрямованість, останній може вчинити нове кримінальне правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.
Ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені та враховані при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати на даний час та не зменшились.
У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, також не надано медичної документації на підтвердження неможливості з медичних показань подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою.
За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, залишаючи її без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 жовтня 2022 року у межах кримінального провадження № 0000220 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 17 грудня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4