Номер провадження: 11-кп/813/817/23
Справа № 523/8535/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши виділені матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 поданими окремо в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000022 від 03.05.2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

встановив:

Суворовським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0000022 від 03.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Ухвалою суду від 16.01.2023 року, в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 діб, до 16.03.2023 року.

Одночасно, ухвалою відмовлено в задоволенні клопотань захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 на більш м`які.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть здійснювати спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого в кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд першої інстанції також послався на тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину, та на матеріали, що характеризують особи обвинувачених.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких просить ухвалу суду першої інстанції скасувати частково, та постановити нову, якою, застосувати до обвинувачених запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання, із покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, стверджує, що обвинувачення є необґрунтованим, а ризики, які б могли слугувати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинувачених відсутні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 року справу передано до розгляду головуючому судді ОСОБА_2

23.01.2023 року у зв`язку із надходженням апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 . Одеським апеляційним судом надіслано запит до Суворовського районного суду м. Одеси щодо термінового направлення належним чином завірених копій відповідних матеріалів судової справи щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У зв`язку із частими перебоями в електропостачанні будівлі суду, перебоями та нестабільністю інтернет зв`язку 23.01.2023 року, 24.01.2023 року, 25.01.2023 року, 26.01.2023 року, 27.01.2023 року, 30.01.2023 року, 31.01.2023 року, а також оголошеними повітряними тривогами, зокрема на території Одеської області, з урахуванням наявної загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, та працівників апарату суду, недопустимості ігнорування сигналів повітряної тривоги, що підтверджується актами №22 від 24.01.2023 року, №23 від 24.01.2023 року, №25 від 25.01.2023 року, №26 від 27.01.2023 року, №27 від 27.01.2023 року, №28 від 31.01.2023 року, №29 від 01.02.2023 року, судове засідання було призначено на 01.02.2023 року на 14:30 год.

01.02.2023 року судове засідання було відкладено на 06.02.2023 року на 11:00 год., у зв`язку із екстреним відключенням лінії електропостачання будівлі суду, що підтверджується актом №33 від 02.02.2023 року.

Одеським апеляційним судом постановлено ухвалу від 01.02.2023 року про проведення розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

06.02.2023 року знову відбулися екстрені відключення лінії електропостачання будівлі суду.

Захисник ОСОБА_5 06.02.2023 року звернувся до апеляційного суду із клопотанням про розгляд апеляційних скарг без участі обвинувачених та їх захисника, у зв`язку із відсутністю електропостачання в будівлі суду. При цьому захисник підтримав свої апеляційні вимоги, долучив додаткові пояснення та певні ксерокопії документів.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не заявляв.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у разі визнання їх винуватими, а також продовження існування ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суд при прийнятті рішення врахував особи обвинувачених та міцність їх соціальних зв`язків.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченим відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_5 про невірність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки винуватість чи не винуватість обвинувачених, має бути перевірена судом першої інстанції за результатами повного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів. За таких обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення є безпідставними.

Твердження захисника ОСОБА_5 про незаконність оскарженої ухвали, внаслідок допущеної судом першої інстанції неповноти судового розгляду, з огляду на не задоволення клопотання сторони захисту про першочергове дослідження результатів негласних слідчих дій, як підтвердження, на думку сторони захисту, відсутності обґрунтованості підозри та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки обґрунтованість підозри раніше вже була встановлена та доведена при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених в розумінні ст.ст.199, 331 КПК суд першої інстанції перевіряє чи не зменшились раніше встановлені ризики чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. В оскарженій ухвалі суд першої інстанції зазначив, що на даній стадії судового провадження суд позбавлений можливості давати оцінку доказам, які ще не були досліджені в ході судового засідання, як і кваліфікації дій обвинувачених, правову оцінку доказам та обґрунтованості обвинувачення суд буде надавати в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення по справі, а тому клопотання захисника ОСОБА_5 про дослідження аудіо записів негласних слідчих дій при вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою щодо обвинувачених суд вірно визнав безпідставним.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також існування ризиків переховування обвинувачених від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинувачених та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілого, якого можливо необхідно буде додатково допитати, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть здійснювати незаконний вплив на потерпілого, схиляючи його до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, дані про особу обвинувачених, які є непрацевлаштованими, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачені можуть продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачені не мають доступу до зброї та/або інших об`єктів, які б дозволяли б продовжити чи повторити протиправні дії, колегія судів визнає неспроможними, оскільки вказані посилання захисника не нівелюють наявності ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останнім кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ними інших кримінальних правопорушень та переховування обвинувачених від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про неврахування судом першої інстанції особи обвинувачених, наявності місця проживання та міцності їх соціальних зв`язків, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються змістом оскарженої ухвали.

Твердження захисника про наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 дружини та дитини, його неофіційне працевлаштування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не підтверджені доказами.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 неповнолітніх дітей, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не підтверджені належними доказами, долучені копії свідоцтва про народження та запис акту про народження належним чином не завірені, та без їх відповідного перекладу.

Апеляційний суд звертає увагу, що ініціюючи питання щодо можливості обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, стороною захисту не надано суду належних підтверджуючих документів про місце проживання обвинувачених та можливості їх перебування під домашнім арештом за певною адресою.

Наданий захисником договір оренди квартири від 08.10.2021 року, на підтвердження місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний договір не відповідає вимогам законодавства, його копія належним чином не завірена, строк договору до 08.04.2022 року, доказів його пролонгації не надано.

Доводи сторони захисту про наявність захворювань у обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає недоведеними, оскільки належної медичної документації щодо стану здоров`я обвинуваченого, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Долучена захисником виписка №4648 з медичної карти стаціонарного хворого відносно особи з іншими даними, зокрема з відмінним зазначенням по батькові та року народження, а саме ОСОБА_12 , 1990 року народження, а не ОСОБА_7 , 1991 року народження. До того ж, вказана виписка датована 2020 роком, її копія належним чином не завірена та не підтверджує нинішнього стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаних обвинувачених під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Що стосується приведення захисником ОСОБА_5 судової практики Одеського апеляційного суду при розгляді апеляційних скарг у інших кримінальних провадженнях щодо скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вказані судові рішення не мають в даному випадку преюдиційного значення, оскільки вирішення питання обрання/продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченим має вирішуватись з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, наявність чи відсутність встановлених конкретних ризиків, з врахуванням особи обвинувачених, що не є тотожними з приведеною захисником практикою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 подані окремо в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000022 від 03.05.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4