ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1144/23 Справа № 183/5862/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000194 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2023 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

З апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що вони вважають ухвалу суду незаконною, оскільки вказана справа сфальсифікована та вони не мають до неї відношення, а також, що суд не реагує на клопотання про виклик свідків у зв`язку із нововиявленими обставинами, чим порушує вимоги КПК України.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2023 року включно.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що жодних підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на цей час не має, заявлені ризики, зазначені в ухвалі слідчого судді та на підставі яких був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на цей час не зменшились. Крім того, враховуючи, що санкція ч.3 ст.187 КК України передбачає покарання від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризикам переховування від суду та продовження вчинення кримінальних правопорушень, у інший спосіб ніж тримання їх під вартою.

Від обвинувачених, захисників та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинувачених, захисників та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг обвинувачених не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт №0000194 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалами слідчого судді від 31.08.2020 року та 07.09.2020 року до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 26.01.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними.

Окрім того, з клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 офіційно не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, законних джерел доходу не мають, раніше судимі, а також, що ОСОБА_5 переховувався від органів досудового розслідування, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування (а.п. 24 зворот), а тому судом обгрунтовано обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинувачених не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинувачених, які раніше судимі, не працюють, відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де будуть проживати обвинувачені у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; - враховуючи наведені обставини, а також обставини кримінального правопорушення за ч.3 ст.187 КК, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, із погрозою застосування насильства, а тому, відповідно до п. 1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Окрім того, слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Твердження обвинувачених, що вказана справа сфальсифікована та вони не мають до неї відношення, не може бути взяте до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Посилання обвинувачених на те, що суд не реагує на клопотання про виклик свідків у зв`язку із нововиявленими обставинами, чим порушує вимоги КПК України, колегія суддів вважає безпідставним на цій стадії судового розгляду кримінального провадження, оскільки відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за доцільне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3