Ухвала

іменем України

20 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 354/548/13-к

провадження № 51-4043 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року,

встановив:

Вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК) (в редакції 2008 року) і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на строк 1 рік.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він в період з 10 червня 1998 року по 4 липня 2002 року та з 10 травня 2007 року по 21 жовтня 2010 року займав посаду головного лікаря санаторію «Прикарпатський» та виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. 29 травня 1998 року санаторію видано державний акт І-ІФ №001249 на право постійного користування землею площею 9.0683 га, що розташована в м. Яремче. 2 жовтня 2000 року обвинувачений на підставі рішення №103 виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 29 серпня 2000 р. одержав державний акт І-ІФ №008506 на право власності на земельну ділянку площею 0.0795 га, яка межує із земельною ділянкою санаторію. Відповідно до укладеного між обвинуваченим та Міністерством охорони здоров`я України контракту № 388 від 10 травня 2007 року, обвинувачений як головний лікар був зобов`язаний здійснювати поточне управління (керівництво) санаторно-курортним закладом, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за санаторієм державного майна, мав право діяти від імені санаторію, представляти його на всіх підприємствах в установах та організаціях, укладати господарські договори, в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, розпоряджатись коштами санаторію. Крім цього, обвинувачений здійснював поточне (оперативне) керівництво санаторієм, організовував його медичну, господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечував виконання завдань санаторієм, передбачених законодавством, статутом та контрактом. Статутом санаторію передбачено, що головний лікар має право розпоряджатись коштами та майном санаторію відповідно до чинного законодавства України та статуту, несе персональну відповідальність за збереження, відчуження, списання та витрати у будь-якій формі майна санаторію. Влітку 2007 року обвинувачений будучи службовою особою - головним лікарем санаторію «Прикарпатський», діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, самовільно захопив земельну ділянку санаторію площею 0.1257 га, вартістю 399 876 грн 84 коп поруч зі своєю земельною ділянкою площею 0.0795 га. Незаконно захоплену у санаторію земельну ділянку обвинувачений обгородив бетонними плитами та кам`яно-дерев`яним парканом і користувався нею. Обвинувачений достовірно знаючи, що обгороджена ним земельна ділянка належить санаторію, в 2009 року порушуючи встановлений порядок на зведення будівель і споруд, на самовільно захопленій земельній ділянці розпочав самовільне будівництво будівлі.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Яремчанського міського суду Івано-Франківськоїобласті від 18 червня 2013 року, щодо ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року залишено без зміни.

Верховний Суд ухвалою від 26 грудня 2022 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.

У касаційній скарзі, яка надійшла на усунення недоліків, захисник засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ставить питання про скасування ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року та ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року та просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами прийшов до неправильного висновку, а суд апеляційної інстанції неправильно погодився з таким висновком місцевого суду та безпідставно залишив ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року без зміни.

Зокрема, на обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що з метою зібрання доказів в цивільній справі, адвокат ОСОБА_6 подала запит щодо наявності та надання копії Технічної документації по складанню державного акту про право постійного користування землею або Проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (земельних ділянок) Яремчанському санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та відділом адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру надано відповідь, що вищезазначені у запиті документації із землеустрою та оцінки земель у місцевому фонді документації із землеустрою не обліковуються, у зв`язку з чим, з наданої інформації ОСОБА_4 довідався, що за санаторієм «Прикарпатський» не обліковується земельна ділянка площею 0,1257 га, за самовільне захоплення якої його засуджено.

Також захисник зазначає, що свої інтереси під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи в суді ОСОБА_4 захищав самостійно та не користувався послугами адвоката, з огляду на це, раніше адвокатом не надавався відповідний запит, а дана нововиявлена обставина стала відомою під час розгляду цивільної справи.

Крім того, захисник посилається на те, що у план-схемі, яка є складовою державного акту на постійне користування земельної ділянки санаторієм «Прикарпаття» немає жодної прив`язки, тобто відсутня експлікація земельних угідь, де вона розташована, у зв`язку з чим, на думку адвоката, не можна зробити висновок, що земельна ділянка ОСОБА_4 розміщена на земельній ділянці, якою користується санаторій.

Відтак, на думку адвоката, висновки державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області про самовільне захоплення земельної є необ`єктивними та недостовірними, що підтверджується на даний час нововиявленою обставиною та не перевірялась і не повинна була досліджуватись судом при постановленні вироку.

Захисник вважає, що за відсутності технічної документації не можливо встановити чи виділена земельна ділянка ОСОБА_4 є у користуванні санаторію «Прикарпатський», отже, на думку сторони захисту, відсутні наслідки зловживання службовим становищем, так як не доведено чи було самовільне захоплення земельної ділянки. Крім того, згідно доводів касаційної скарги, підлягає доказуванню та обставина чи заподіяно збитки санаторію «Прикарпатський», що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 364 КК. Таким чином, на думку захисника, відсутня об`єктивна сторона злочину, а за її відсутності особа не може бути визнана винуватою.

Водночас, адвокат вказує, що ні ОСОБА_4 , ні суду на момент розгляду кримінальної справи та винесення вироку про нововиявлену обставину не могло бути відомо, оскільки обвинуваченням надано докази на підтвердження самовільного захоплення ділянки санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області та акти обстеження земельної ділянки, а суд, на його думку, не зобов`язаний був їх перевіряти. Як зазначає адвокат, оскільки дані документи складені уповноваженими органами державної влади, то ні у ОСОБА_4 , ні у суду не було сумніву щодо їх правильності, і як наслідок - у з`ясуванні інформації про наявність чи відсутність технічної документації по складанню державного акта на право постійного користування землею санаторієм «Прикарпатський».

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У пункті 4 частини 2 статті 462 КПК визначено, що в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як убачається з копії ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року, суд першої інстанції, перевіряючи підставу, яку ОСОБА_4 вважав нововиявленою, дослідив Лист Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 23 лютого 2022 року № 29-9-0.331-770/0/2-22, в якому зазначено, що Технічна документація по складанню державного акту про право постійного користування землею або Проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки санаторію «Прикарпатський», у місцевому фонді не обліковується.

Надаючи оцінку доводам захисника в цій частині, місцевим судом було зазначено що вказаний лист сам по собі або з раніше виявленими обставинами не доводить неправильність вироку, який переглядається, оскільки не спростовує сукупність доказів, досліджених судом, на підставі яких суд прийшов до висновку про винність ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обставина, на яку посилається заявник, ґрунтується на переоцінці доказів, яким надана відповідна оцінка судом при ухваленні вироку.

З огляду на зазначене місцевий суд дійшов висновку, що оскільки в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_4 не висвітлені обставини, що могли вплинути на судове рішення, які не були відомі та не могли бути відомі суду та заявнику під час судового розгляду, а також підстави, за яких особа, яка звертається, не могла про них повідомити суд під час судового розгляду, не наведено обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують факт наявності нововиявлених обставин, у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, тому вказану заяву суд визнав необґрунтованою та залишив без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , підтвердив правильність висновку суду першої інстанції та у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_4 у поданій заяві в суд першої інстанції, а також його захисник в поданій апеляційній скарзі не навели жодної нововиявленої обставини, яка могла вплинути на судове рішення, але не була та не могла бути відома суду та їм під час судового розгляду кримінального провадження, при цьому, не навели жодного обґрунтування з посиланням на таку обставину, що підтверджує наявність хоча б однієї нововиявленої обставини, вичерпний перелік яких міститься у ч.2 ст.459 КПК.

Крім того, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання про те, що оскільки в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_4 не вказані обставини, що могли вплинути на судове рішення, які не були відомі та не могли бути відомі суду та заявнику під час судового розгляду, а також підстави, за яких особа, яка звертається, не могла про них повідомити суд під час судового розгляду, не наведено обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують факт наявності нововиявлених обставин, у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, тому вказану заяву суд правильно залишив без задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що доводи захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами прийшов до неправильного висновку, а суд апеляційної інстанції неправильно погодився з таким висновком місцевого суду та безпідставно залишив ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської від 28 липня 2022 року без зміни, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 28 від 15 квітня 1993 року (далі - Інструкція), яка діяла на час видачі правовстановлюючого документу, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами.

Тобто, у цьому випадку правовстановлюючим документом - був державний акт на право постійного користування землею, який був предметом дослідження в ході ухвалення вироку.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції, технічна документація при складанні державних актів на право постійного користування землею, що видаються підприємствам, установам і організаціям на земельні ділянки, якими вони користуються включає: виписку з рішення відповідного органу про надання земельної ділянки; журнали і абриси геодезичних вимірювань; каталог координат окружної межі землекористування; план земельної ділянки; відомість обчислення площ; експлікацію земельних угідь; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Проте, посилаючись на відповідь на запит в якому зазначено, що Технічна документація по складанню державного акту про право постійного користування землею або Проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки санаторію «Прикарпатський», у місцевому фонді не обліковується, захисник не наводить будь-яких обґрунтувань про те, що наявність зазначеної інформації про відсутність технічної документації спростовує законність правовстановлюючого документа - акту на право постійного користування землею (наявність якого було враховано при постановленні вироку та не заперечувалось ОСОБА_4 ), та який в порядку передбаченому законом не визнаний недійсним, з вказаних у заяві підстав.

Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Як вбачається зі змісту вироку, серед іншого, відповідно до укладеного між обвинуваченим та Міністерством охорони здоров`я України контракту № 388 від 10 травня 2007 року, ОСОБА_4 як головний лікар був зобов`язаний здійснювати поточне управління (керівництво) санаторно-курортним закладом, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за санаторієм державного майна, мав право діяти від імені санаторію, представляти його на всіх підприємствах в установах та організаціях, укладати господарські договори, в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, розпоряджатись коштами санаторію. Крім цього, обвинувачений здійснював поточне (оперативне) керівництво санаторієм, організовував його медичну, господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечував виконання завдань санаторієм, передбачених законодавством, статутом та контрактом. Статутом санаторію передбачено, що головний лікар має право розпоряджатись коштами та майном санаторію відповідно до чинного законодавства України та статуту, несе персональну відповідальність за збереження, відчуження, списання та витрати у будь-якій формі майна санаторію.

Проте, зі змісту касаційної скарги не вбачається будь-яких обґрунтувань про те, що ОСОБА_4 , який на час вчинення злочину займав посаду головного лікаря санаторію «Прикарпатський», з урахуванням наданих йому повноважень, був позбавлений можливості доступу до документації санаторію, в тому числі і документації щодо земельної ділянки, яка перебувала в постійному користуванні санаторію.

Тобто, у касаційній скарзі захисником не наведено обґрунтувань про те, що зазначені обставини не були відомі та не могли бути відомі, а земельна ділянка, яка була предметом розгляду у зазначеному кримінальному провадженні, перебувала у власності чи на праві постійного користування не у санаторію, а у інших осіб.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи в суді ОСОБА_4 захищав самостійно захищав свої інтереси та не користувався послугами адвоката, з огляду на це, раніше адвокатом не подавався відповідний запит, а вказана нововиявлена обставина стала відомою під час розгляду цивільної справи, то у касаційній скарзі захисником не наведено обґрунтувань про те, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист в порядку, передбаченому ст. 42 КПК.

Відтак, висновки судів попередніх інстанцій, про те, що не наведено обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують факт наявності нововиявлених обставин, у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, з огляду на те, що в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_4 не вказані обставини, що могли вплинути на судове рішення, які не були відомі та не могли бути відомі суду та заявнику під час судового розгляду, а також не зазначено підстави, за яких особа, яка звертається, не могла про них повідомити суд під час судового розгляду, на думку колегії, є обґрунтованими.

З урахуванням зазначеного, вищезазначені доводи касаційної скарги не є такими, що спростовують обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій.

Таким чином, за результатом перевірки доводів захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та копій судового рішення, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги захисника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3