ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/144/23 Справа № 712/1406/23 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

власника майна

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2023 рокупро накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000439, внесеному до ЄРДР 9 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України,-

в с т а н о в и в :

Начальник Чигиринського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000439,внесеному до ЄРДР 9 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2023 року клопотання начальника Чигиринського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено. Накладено арешт по матеріалам кримінального провадження № 0000439 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, а саме:

- автомобіль марки «Камаз», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно бази даних ІПНП належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , яким керував ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- деревину, що знаходилась на кузові вказаного вище автомобіля без документів, які зберігаються на території відділу поліцейської діяльності №2 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області, за адресою: Черкаська область, м. Чигирин, вул. Б. Хмельницького, 55 шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала винесена без достатніх на це правових підстав та із суттєвим порушенням норм КПК України, просить скасувати ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2023 року в частині накладення арешту на автомобіль марки КАМАЗ зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, адвокат, зокрема, вказує на те, що прокурором не надано доказів на підтвердження того, що деревина, що знаходилася на автомобілі, є такою, що походить з лісу, захисних чи інших лісових насаджень, що в свою чергу, давало б підстави вважати, що мають місце ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України.

Також вважає, що визнання автомобіля речовим доказом в даному кримінальному провадженні само по собі, не може бути достатньою підставою для накладення арешту на це майно, отже, на переконання апелянта, судом передчасно накладено арешт на транспортний засіб, оскільки органом досудового розслідування не доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Окрім цього зазначає, що наразі транспортний засіб не є предметом експертного дослідження.

У зв`язку з чим вважає, що судове рішення про накладення арешту на вказаний автомобіль не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України, а також рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України», а тому підлягає до скасування.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, розгляд справи проводився без участі власника майна, копію ухвали за заявою представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 було отримано тільки 21 березня 2023 року, відтак апеляційна скарга подана в межах ч. 3 ст. 395 КПК України.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, відбувся без повідомлення власника майна, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами адвоката щодо своєчасного оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділенням Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000439 від 9 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Постановою слідчого Черкаського районного управління поліції від 9 лютого 2023 року автомобіль марки «Камаз», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , з навантаженою деревиною було визнано в кримінальному провадженні № 0000439 від 9 лютого 2023 року речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2023 року клопотання начальника Чигиринського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов висновку, що з урахуванням обставин зазначеного кримінального провадження, а також того, що наведене майно цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак обґрунтовано має правовий статус речового доказу, з метою забезпечення його збереження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речового доказу, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2023 рокупро накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000439, внесеному до ЄРДР 9 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4