Справа № 592/8764/22
Провадження № 1-кс/592/3808/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2022 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши клопотання слідчого СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР від 21.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна, та вимоги мотивує тим, що слідчим відділом Сумського РУП ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016, внесеному до ЄРДР від 21.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, а саме за фактом заволодіння грошовими коштами Сумської міської територіальної громади, шляхом зловживання службовим становищем, посадовими особами Департаменту інфраструктури міста СМР та ФОП ОСОБА_4 під час виконання договору № 1334-б від 20.12.2021 року про надання послуг по садінню дерев та кущів.
05.09.2022 року ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000016, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України.
Згідно висновку експерта № 17243/17539-17540 від 22.08.2022 року за результатами проведення комісійної, комплексної судової товарознавчої та економічної експертизи, ринкова вартість посадкового матеріалу саджанців «Клена гостролистого», у кількості 25 шт., «Горобина плакуча», у кількості 7 шт., «Туя колоновидна», у кількості 68 шт., станом на 20.12.2021 року, складала 38 999,95 грн. Розмір втрати активів Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради внаслідок закупівлі посадкового матеріалу саджанців дерев по договору № 1334-б від 20.12.2021 року від становить 261 000,05 грн.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі частки 1/4, на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Таким чином, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у слідства виникла необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі частки 1/4, що на праві власності належить ОСОБА_4 .
Слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 у заяві про розгляд справи без його участі клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
За правилом ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Аналіз норм кримінального процесуального законодавства дає змогу зробити висновок, що обов`язок доведення необхідності застосування засобу забезпечення у вигляді арешту майна та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Згідно принципу недоторканості права власності, закріпленому в ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння своїм майном має бути законним (права Iatridis v Greece Греція, № 31107/96, §58, 1999). Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і сумісності з нормами права, яка включає в себе свободу від сваволі (справа Hentrich v. France, 22 вересня 1994, §42). Будь-який випадок втручання, у тому числі один із результатів заходів забезпечення кримінального провадження повинен відповідати «справедливому балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогам захисту основних прав особистості. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Оцінивши доводи слідчого, викладені у клопотанні, а також надані на їх обґрунтування документи. слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі слідства потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, оскільки останнім не було надано будь-яких належних та беззаперечних аргументів на підтвердження існування ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження нерухомого майна (1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ) власником, яка володіє ним на законних підставах.
Додатково суд зауважує, що п. 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 170 КПК України передбачено можливість арешту майна з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Разом з тим, матеріали клопотання не містять цивільного позову особи, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, чи її представником до підозрюваної ОСОБА_4 із визначенням обґрунтованого розміру завданих збитків.
Таким чином, зважаючи на викладене, в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити за необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР від 21.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1