Справа № 185/9704/22
Провадження № 1-кс/185/1965/22
У Х В А Л А
18 листопада 2022 року м.Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді, клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000754 від 11.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, про застосування до підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галаганівка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, неповнолітніх, малолітніх та осіб похилого віку на утриманні немаючого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до клопотання, 24 лютого 2022 року о 05 год Президент рф (путин в.в.) оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год 10 хв, Збройними Силами російської федерації, що діяли за наказом керівництва російської федерації та збройних сил російської федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після цього війська рф сухопутним шляхом проникли на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого в подальшому продовжено.

В період не раніше 11 квітня 2022 року та не пізніше 14 квітня 2022 року військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званих «днр», здійснили тимчасову окупацію смт. Борова Ізюмського району Харківської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

В період часу приблизно з 15.05.2022 по 21.07.2022, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території в смт. Борова Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи, що співробітники СПД № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, а окупаційні війська є незаконними і проводять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно зайняв посаду «чергового чергової частини» новоствореного правоохоронного органу «народної поліції», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме з здійснював контрольно-пропускний режим у відділі «народної поліції» та охорони адміністративної будівлі. Вказані обов`язки здійснював у період часу з 08:00 год. до 08:00 год. наступного дня та заступав через одну добу.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

16.11.2022 о 15 год. 20 хв. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину повністю обґрунтована та підтверджується доданими до клопотання копіями письмових доказів.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив злочини, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, вказана обставина дає підстави вважати, що перебуваючи під загрозою кримінальної відповідальності та розуміючи реальність та невідворотність її настання, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового слідства та суду. Крім того, враховуючи також той факт, що ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, отже є підстави вважати, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може перешкоджати кримінальному провадженню, умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства

Крім того, підозрюваному ОСОБА_4 відомі дані свідків по кримінальному провадженню, в зв`язку з чим слідство вважає, що останній може незаконно впливати на них спотворюючи їх показання.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити з підстав зазначених в клопотанні, вважає, що інший більш м`який запобіжний захід обрати не можливо, так як він не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що він згоден з тим, що накоїв, розкаюється, підтримує позицію адвоката щодо клопотання, окупаційна влала рф примушувала його до співпраці, про це він зазначав в поясненнях, заяву про вчинення відносно нього кримінального правопорушення не подавав. Паспорт він втратив в 2020 році, відновити його в нього не було можливості.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає що не тільки такий запобіжний захід може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, прокурор повинен зазначити реальні ризики. Зазначив, що підозрюваний ОСОБА_4 нікуди не тікав за два місяці зі звільнення смт Борова, дав пояснення, співпрацював зі слідством, просить врахувати, що на підозрюваного здійснювався тиск фізично та психологічно, у нього не має паспорта, бо він його втратив, він не міг виїхати за межі окупаційної території, звернувся до влади окупантів, щоб отримати якийсь документ, просить врахувати міжнародну конвенцію про захист цивільних осіб під час війни, відповідно до якої забороняється переслідувати на особу, яку змусили співпрацювати з окупантами тиском. В нього є сумнів щодо обґрунтованості підозри, так як кваліфікація за інкримінованою статтею передбачає добровільне зайняття посади, а на підозрюваного вчинявся тиск окупаційною владою. Підозрюваний не переховувався, не вчиняв тиску на свідків, не тікав, вважає, що ризики прокурором не доведені. Підозрюваний повідомив йому що має дружину, але доказів цих обставин не має, просить обрати домашній арешт за місцем реєстрації та проживання підозрюваного, який може забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків, в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Вивчивши клопотання та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання, встановлене наступне.
Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 КПК України.
Статтею 178 КПК України визначено коло обставин, які слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Слідчим суддею врахована позиція Європейського суду з прав людини рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява № 42310/04, п. 175, ECHR 2011 відповідно до якого «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90).
Слідчий суддя враховує, що встановлення всіх обставин кримінального провадження, доведення факту вчинення злочину та відповідна правова кваліфікація є метою досудового розслідування.
Крім цього, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Враховуючи наявні у матеріалах клопотання та досліджені в судовому засіданні докази, в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що на даний час є достатні підстави вважати підозру обґрунтованою, так як на даний час існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йде мова - підозрюваний, міг вчинити правопорушення, та дана інформація не спростована іншими доказами.
Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Прокурор у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаються на ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, з`ясовуючи наявність зазначених ризиків, виходить з такого.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини рішення «Becciev v. Moldova Бекчиєв проти Молдови», § 58, відповідно до якого ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Відповідно до матеріалів клопотання встановлено, що підозрюваний не одружений, неповнолітніх осіб та осіб похилого віку на утриманні немає, на обліку лікарів психіатра або нарколога не перебуває, не працює, за місцем мешкання має нейтральну характеристику, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий.

Враховуючи дані про підозрюваного та те, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, обставини та обґрунтування сторони обвинувачення, позицію та обґрунтування сторони захисту, встановлені в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на свідків.
Оцінюючи вищевказані ризики, слідчий суддя, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування жоден із більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується та особи підозрюваного, ступеню суспільної небезпеки, а також те що злочин вчинено в умовах воєнного стану, у зв`язку із збройною агресією російської федерації, яка на даний час продовжується, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в державі, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і не попередить спроби вчинити вищевказані дії.
Строк тримання під вартою визначається слідчим суддею з урахуванням вимог ст. 197 КПК України та строків проведення досудового розслідування.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.176-178,183,186,193-194,196,197,205,309,372,395 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000754 від 11.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 січня 2023 року.
Строк дії ухвали - до 16 січня 2023 року включно.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1