Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3192/22
Провадження №: 1-кп/332/294/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, який перебуває на посаді старшого сапера інженерно-саперного взводу підрозділу забезпечення НОМЕР_1 окремого батальйону Територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади Територіальної оборони Регіонального управління сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_3 , у військовому званні «старшого солдата», не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, з угодою про визнання винуватості,

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 05 березня 2022 року за № 40 старшого солдата (по мобілізації) ОСОБА_4 з 05 березня 2022 року призначено на посаду старшого стрільця другого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти, зараховано в списки військової частини та поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 18 червня 2022 року за № 132 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого сапера інженерно-саперного взводу підрозділу забезпечення НОМЕР_1 окремого батальйону Територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади Територіальної оборони Регіонального управління сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб та в подальшому продовжено ще на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

27 березня 2022 року старшого солдата ОСОБА_4 направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 міста Запоріжжя звідки було переведено до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР та 22.04.2022 виписано.

Так, старший солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, не з`явився з лікувального закладу в місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_3 , яка розташована поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_3 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та був відсутній в місці несення військової служби до 30 листопада 2022 року.

Таким чином, 23 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_4 , умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, не з`явився до військової частини з лікувального закладу та до 30 листопада 2022 року обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_3 старший солдат ОСОБА_4 , за викладених вище обставин, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

05 грудня 2022 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000465, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2022 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з вказаною угодою ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Також, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його з`явлення із зізнанням, щире каяття, беззастережне визнання своєї винуватості, сприяння у викритті кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати ст. 69 КК України та погодили призначення покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч.5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; на підставі ст. 62 КК України на заміну покарання у вигляді позбавлення волі триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до тяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який не судимий, є військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також його негативного ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами більш м`якого виду покарання, ніж зазначено у санкції ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; на підставі ст. 62 КК України на заміну покарання у вигляді позбавлення волі триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік, враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст.131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався і підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 05 грудня 2022 року в м.Запоріжжя між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.62 КК України, замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили, або з моменту його добровільного прибуття до місця відбування покарання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження не обирався.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_7 ОСОБА_8