ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/511/23 Справа № 932/1418/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

07.02.2023, близько 14:30 години, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , разом з іншими невстановленими особами прибули у громадське місце, а саме у офісне приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . У подальшому в ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , разом з іншими невстановленими особами, раптово виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство) вчинені групою осіб.

Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , разом з іншими невстановленими особами, розуміючи, що вони знаходяться у громадському місці, у центрі міста в офісному приміщенні, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразились у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, однак прагнучі самовиразитись таким чином у зухвальстві, неповазі до суспільства, тобто показати свою зневагу до існуючих загальноприйнятих правил і норм поведінки у суспільстві, групою осіб, почали висловлюватися нецензурною лайкою у бік цивільних осіб.

В подальшому з метою припинення хуліганських дій вищезазначених осіб на місце прибули співробітники поліції, а саме співробітники оперативного підрозділу ВКП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які перебували у цивільному одязі та надали своє посвідчення співробітника поліції та особи спецпризначення ГУНП в Дніпропетровській області, які перебували в форменому одязі. Останні представившись висунули вимогу щодо припинення хуліганських дій у офісному приміщенні за вказаною адресою.

Однак, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , разом з іншими невстановленими особами продовжували хуліганські дії, на зауваження з боку працівників поліції, а саме оперуповноважених ВКП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 припинити хуліганські дії, не реагували та продовжували виражати явну неповагу до осіб, які перебували у приміщенні, а також до працівників поліції, демонстративно нехтуючи існуючими правилами і нормами поведінки стали виражатися нецензурною лайкою і провокувати конфлікт із працівниками поліції, на законну вимогу працівників поліції зупинити хуліганські дії та залишитись на місці останні не реагували, стали штовхати працівників поліції, наносити удари ногами та руками в область тулуба, ніг, причиняючи фізичну біль.

Далі, оперуповноважені ВКП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , разом із співробітниками спецпідрозділу ГУНП в Дніпропетровській області з ціллю припинити хуліганські дії, почали висловлювати вимогу припинення хуліганських дій, попереджаючи, що у разі невиконання законних вимог до них буде застосовано спеціальні засоби, відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, пов`язані із опором працівникові влади, які припиняли хуліганські дії.

07.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК.

07.02.2023 о 15:20 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК та 08.02.2023 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звільнено підозрюваного з-під варти та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн.

Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з відомими свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_7 , ухвалою слідчого судді обов`язків визначено до 08.04.2023, включно.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , в порушення вимог ч.1 ст.194, ч.2 ст.183 КПК, слідчий суддя проігнорував наявні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК та обрав запобіжний захід у вигляді застави, який на переконання сторони обвинувачення, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків. Аргументує тим, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив умисний злочин, а тому розуміючи для себе негативні наслідки, є достатні підстави вважати, що він буде переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки вже має змогу вільного спілкування з ними.

Таким чином, прокурор вважає, що тільки застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також буде запобігати зазначеним ризикам, а також буде відповідати інтересам суспільства по зазначеній категорії справ.

Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, вислухавши підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями п.3 ч.2 ст.183 КПК передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За змістом положень частини статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК, а також на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або та суду.

Окрім того, слідчий суддя, враховуючи положення ч.2 ст.183 КПК, а також дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, санкція ч.3 ст.296 КК обмежується позбавлення волі на строк до 5 років, тому дійшов висновків про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Ці висновки не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора, а тому, відповідно до приписів ч.1 ст.404 КП,К апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, всупереч доводам апелянта, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, тобто ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки свідками є працівники правоохоронних органів, підозрюваний не має попередніх судимостей та підозрюється у злочині, який не є корисливим. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-5).

Отже, всупереч доводам прокурора, слідчий суддя, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості у скоєному, даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який має міцні соціальні зв`язки в місці свого постійного проживання, немає постійного місця роботи, не працевлаштований, проте ствердив, що отримує правомірний дохід та має можливість сплатити заставу, не має судимостей та повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як застава, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленого ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.ч.4,5 ст.182 КПК, правильно визначив максимальний розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановленому судом ризику, передбаченому статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

У свою чергу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що апеляційні вимоги прокурора про обрання заподіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який є раніше не судимою особою, без надання доказів того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, суперечать приписам ч.2 ст.183 КПК, про що слушно зазначив слідчий суддя у своєму рішенні.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4