ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3822/22 Справа № 932/2068/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000220 від 22.03.2022, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.04.2019 Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 08.07.2019 Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 15.11.2021 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за таких обставин.

22 березня 2022 року, приблизно о 17 год 16 хв, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні салону краси «Bloom», який розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Короленко, буд.2, реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.03.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, з корисливих мотивів, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, шляхом вільного доступу, викрав майно ОСОБА_9 , а саме:

-мобільний телефон «Samsung Galaxy» НОМЕР_1 , імей-1: НОМЕР_2 , імей-2: НОМЕР_3 , вартістю 3503 грн 00 коп;

-мобільний телефон «Samsung Galaxy» S8 плюс імей-1: НОМЕР_4 , імей-2: НОМЕР_5 , вартістю 3452 грн 00 коп;

-мобільний телефон «Samsung Galaxy» НОМЕР_6 імей-1: НОМЕР_7 , імей-2: НОМЕР_8 , вартістю 2945 грн 00 коп, а всього на загальну суму 9900 грн 00 коп.

Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, однак, його дії були викриті працівниками салону, які стали вимагати припинити злочинні дії.

ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито і вони перестали бути таємними для оточуючих, бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, утримуючи при собі викрадене майно, вибіг з приміщення салону краси та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати в частині призначення покарання та застосувати ст. 69 КК України, призначивши обвинуваченому покарання більш м`яке, ніж передбачено законом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок суворості.

На переконання захисника, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений щиро розкаявся, допомагав слідству, раніше не судимий, працює і фактично є єдиним працездатним годувальником в родині, має мати похилого віку, яка потребує піклування, є учасником бойових дій. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені та потерпілі до обвинуваченого будь-яких претензій не мають. На переконання захисника, наведені обставини у сукупності свідчать про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує суворістю призначеного судом покарання. На переконання ОСОБА_7 , суд не врахував, що він визнав свою вину та повернув майно потерпілому. Окрім цього, обвинувачений зазначає, що перебував під домашнім арештом, рахувався за іншим судом та мав намір приймати участь у воєнних діях. При цьому, суд у вироку вказав на закінчення строку кримінального провадження в іншому суді.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, а також особу ОСОБА_10 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував те, що обвинувачений є учасником бойових дій, та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства, протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України або призначення покарання на менш тривалий строк.

Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся, визнав свою вину, а потерпілі не мають до нього жодних претензій, підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають, як і відомості про те, що останній є учасником бойових дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину притягується не вперше та відбувши востаннє покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, через 4 місяці знову вчинив аналогічний злочин. За цих умов, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, на переконання колегії суддів, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_7 працює і фактично є єдиним працездатним годувальником в родині, має мати похилого віку, яка потребує піклування, суд розцінює як такі, що не можуть бути стримуючим фактором належної поведінки останнього, оскільки ці обставини не перешкодили йому вчинити злочин.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, що підвищує ризик вчинення ним аналогічних злочинів, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначене судом першої інстанції покарання слід вважати справедливим.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14