У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/183/23

№ 1-кп/183/927/23

17 березня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 14.11.2022 року до ЄРДР за № 0000065, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 обрано міру запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком до 03 лютого 2023 включно.

07 грудня 2022 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, відомості про яке віднесені 14.11.2022 року до №0000065, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України.

04 січня 2023 року обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила тяжкий злочин, за яке передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Обставини, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6 від 25.11.2022 року, ОСОБА_7 від 25.11.2022 року, ОСОБА_8 від 26.11.2022 року, ОСОБА_9 від 29.11.2022 року, ОСОБА_10 від 25.11.2022 року та іншими доказами.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, CampbellandHartley v. theUnitedKingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Метою продовження раніше обраного запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначених ухвалою слідчого судді.

На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно неї обвинувального вироку за вчинення вищевказаного злочину вбачається ризик того, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 займала посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади та мала доступ до речей та документів, вбачаються підстави того, що вона могла знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також треба врахувати те, що обвинувачена ОСОБА_3 є місцева мешканка і їй відомо місце проживання свідків у вищевказаному кримінальному провадженні, тому вона може здійснити спробу незаконного впливу на свідків, в тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 добровільно співпрацювала з окупаційною адміністрацією держави агресора, толерантно віднеслася до захоплення частини території України, вбачається ризик того, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, адже дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Можливість переховування ОСОБА_3 підтверджується тим, що підозрювана вчинила тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавленням волі строком від 5 до 10 років, тому з метою уникнення покарання підозрювана ОСОБА_3 може покинути територію України.

Згідно з абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Крім того, відповідно до положень ч. 6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, зокрема особу правопорушника, яка вчинила злочин у період воєнного стану, застосування більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі вищевикладеного прокурор просить задовольнити клопотання.

Захисник просив відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та просив обрати запобіжний захід у виді застави.

Обвинувачена в судовому засіданні підтримала думку захисника та просили відмовити в задоволені клопотання прокурора.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 суд враховує, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно неї обвинувального вироку за вчинення вищевказаного злочину вбачається ризик того, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, на даний час підозрюється у вчиненні злочину, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого, ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання її судом винуватою у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України її може буде засуджено судом до реального позбавлення волі на строк 10 років, тому існує реальна можливість переховування останньої від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 добровільно співпрацювала з окупаційною адміністрацією держави агресора, толерантно віднеслася до захоплення частини території України, вбачається ризик того, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, адже дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії особливо тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Також в судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що прокурор не довів наявність ризиків які викладені в його клопотанні. ОСОБА_3 під час досудового розгляду не переховувалась від органі досудового слідства, номер телефону не змінювала, нову адресу проживання повідомила, отримавши довідку внутрішньо переміщеної особи одразу оформила двох неповнолітніх доньок до шкільного закладу, має на утриманні мати-інваліда, що вказує на стійкі соціальні зв`язки. Також з території України не виїхала, що вказує на відсутність намірів ухилятись від органів слідства та суду. ОСОБА_3 не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, мала намір працевлаштуватись на території України. На підставі вищевикладеного захисник вважає що є всі підстави застосувати відносно ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід в виді домашнього арешту або застави.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, суд вважає, що підстав, визначених законом, немає. Більш того, таке клопотання не узгоджується з вимогами закону та суперечить йому. Тому суд вважає, що в задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 відмовити.

Обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Куп`янськ Харківської області, громадянки України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 11 травня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1