Номер провадження: 11-сс/813/1384/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000174, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст.369-2 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000174 накладено арешт на виявлене та вилучене майно 29.07.2022 року під час проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 за адресою : АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.
Вказує, що вилучені в ході проведення обшуку предмети не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містяться на собі будь-які сліди злочину та інші відомості , які можуть бути використані як доказ факту чи обставин незаконного перевезення осіб через державний кордон України , а також не є об`єктом кримінально протиправний дій. Вилучені в ході обшуку грошові кошти є збереженням родини ОСОБА_9 , які необхідні для задоволення повсякденних потреб.
В ухвалу суду не зазначено які сліди кримінального правопорушення на собі зберегло заарештоване майно та в порушення ч3 ст. 170 КПК та п 1 ч 2 ст. 170 КПК слідчий суддя накладаючи арешт не вказав за наявності яких достатніх підстав вважає, що арештоване майно відповідає критеріям ст. 98 КПК.
Слідчий суддя не врахував , що орган досудового розслідування маючи арештоване майно у розпорядженні 48 днів мав можливість визначитися із потребою його використання у кримінальному провадженні.Тому ухвала підлягає скасуванню з постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2022 року.
Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник не приймали участь у судовому засіданні при розгляді клопотання про накладення арешту на майно.

Про оскаржувану ухвалу стало відомо 22.09.2022 року після її отримання в Київському районному суді м. Одеси, раніше захисник не мав можливості отримати дану ухвалу суду за станом здоров`я, ухвалу суду не було розміщено у ЄДРСР. Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження , а також доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вказав на відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. .

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду. Адвокат ОСОБА_7 вважав можливим провести апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.
За приписами ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом 5 днів з дня її оголошення.

Вбачається , що в судовому засіданні 15.09.2022року слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000174.

Матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 повідомлений про дату, призначення судового засідання на 15.09.2022 року , в якому було постановлено оскаржувану ухвалу , і що в межах строку на апеляційне оскарження слідчим суддею їм була направлена копія ухвали від 15.09.2022 року.

Доводи апелянта про те, що копію оскаржуваної ухвали було отримано 22.09.2022 року матеріалами провадження не спростовуються.

Відповідно до даних ЄДРСР , ухвалу слідчого судді від 15.09.2022 року направлено до ЄДРСР судом 23.09.2022 року.

Отже до закінчення строку на апеляційне оскарження апелянту не були відомі мотиви прийнятого слідчим суддею рішення та результати розгляду клопотання слідчого , а тому слід визнати , що апелянт у визначений законом строк об`єктивно не міг подати апеляційну скаргу.

За клопотанням заінтересованих осіб їхню необізнаність із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України .

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 15.09.2022 року належить поновити з метою забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення .

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про арешт майна , як видно , подано через поштовий зв`язок 30.07.2022 року з дотриманням визначених ч. 5 ст. 171 КПК України строків.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000174 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369-2 КК КК України, вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту вилучене в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 майно його збереження як речового доказу та запобігання можливості його приховування , псування, відчуження ,тощо, а також з метою вивчення речей та отримання інформації, яка самостійно або в сукупності має доказове значення у кримінальному провадженні, призначення судових експертиз.

Вбачається , що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2022 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000174 надано дозвіл на проведення обшуку по АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей, предметів та документів, в тому числі, що пов`язані із наданням можливість особам вільно покидати територію України, предмет неправомірної вигоди та грошові кошти отриманні злочинним шляхом, чорнові записи з приводу сплати та отримання неправомірної вигоди за документи через, які будуть надавати можливість заявнику вільно покидати територію України, відеозаписи із камер відеоспостереження, засоби мобільного зв`язку, комп`ютерна техніка (ПЕОМ, нетбуки, ноутбуки, планшети, флеш накопичувачі та інше), на яких можливо міститься інформація, що має значення для всебічного розслідування вказаного кримінального правопорушення, та може бути використана як докази у кримінальному провадженні а також іншого майна (грошові кошти, речі та документи), здобутого злочинним шляхом, яке може містити відомості про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення та самостійно або в сукупності мати доказове значення для даного кримінального провадження.
В ході обшуку 29.07.2022 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 було виявлено та вилучено:

мобільний телефон, який належить ОСОБА_8 , IPhone 13 Pro 128 GB, чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 , S/N: НОМЕР_2 разом з чохлом чорного кольору та SIM-карткою за номером НОМЕР_3 , зовні без видимих ушкоджень,
предмети зовні схожі на грошові кошти долари США, а саме сім купюр номіналом 100 доларів США з серією та номером: PL11343899H, MB78928610B, PK23928974E, PB11055411J, LK08395063E, LB30460600F, MB61537461M,
предмет зовні схожий на відео реєстратор білого кольору
DH-XVR5104C-I3, S/N:7G01EC5PAZDA369.
Тобто вилучено речі та предмети , дозвіл на відшукання та вилучення яких було надано вказаною вище ухвалою слідчого судді від 08.07.2022 року.
Вбачається, що постановою слідчого від 29.07.2022 року вилучені в ході обшуку предмети та речі були визнані речовими доказами з посиланням на те, що ці об`єкти зберегли на собі обставини вчинення кримінального правопорушення, а також містять інші відомості , які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину, а також отримані внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, являються речовими доказами у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження також містять відомості про те, що 29.07.2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.
Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, як видно, дійшов висновку, що тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 майно відповідає критеріям речових доказів, і що накладення арешту на це майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки існує ризик можливості його зміни або знищення з метою ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності у випадку підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення у встановленому законом порядку.
Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді, який належним чином вмотивований на ґрунтується на приписах ст. 170 КПК.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що вилучені речі відповідають критеріям речових доказів , слід визнати непереконливими.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК .

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке ухвалою слідчого судді, що оскаржується, накладено арешт, відповідає ознакам речового доказу, колегією суддів ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .
Відповідно до положень ч. 1ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.
Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність достатніх підстав вважати, що вилучені в ході обшуку речі та предмети відповідають критеріям речових доказів, оскільки є вірогідним, що у мобільному телефоні , відеореєстраторі наявна інформація, яка з високим ступенем ймовірності містить відомості, що мають значення для цього кримінального провадження. Зважаючи на те, що ОСОБА_8 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів існує вірогідність , що виявлені і вилучені предмети , схожі на грошові кошти , можуть мати доказове значення у цьому провадженні.
Доводи апелянта щодо невідповідності вилученого майна критеріям речових доказів, виходячи зі стандарту доведення «достатні підстави», не знайшли свого підтвердження.
Посилання апелянта на те, що грошові кошти , на які накладено арешт необхідні родині для задоволення повсякденних потреб, не спростовують висновків слідчого судді про відповідність їх критеріям речових доказів, а потреба підозрюваного у грошових коштах не може бути визнана підставою для ненакладення арешту з метою збереження речових доказів.
Не можна визнати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді і доводи апелянта про те, що арештоване майно було у розпорядженні сторони обвинувачення 48 днів, за які він мав можливість визначатися із потребою його використання.
Як вбачається, слідчий своєю постановою визначив процесуальний статус тимчасового вилученого майна і залучив його до провадження як речові докази.
Апеляційний суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співмірним із завданнями кримінального провадження

Колегія суддів звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Тобто, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту та повернення майна згідно положень ст. 174 КПК України .

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді з підстав зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає, а тому у задоволенні апеляційних вимог адвоката ОСОБА_7 належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 115, 117, 98, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000174, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст.369-2 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3