Вирок

Іменем України

11.04.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000633 від 04.10.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого на сезонних роботах, раніше не судимого, військовозобов`язаного, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , т.м. НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 був достовірно обізнаним про введення Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України воєнного стану, проведення на підставі Указів Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року, №342/2022 від 17.05.2022 року та №574/2022 від 12.08.2022 року на території України загальної мобілізації, а також про те, що згідно довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 №189/5826 від 09.09.2022 року ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби та 14.09.2022 року ним отримано повістку на 16.09.2022 року для відправки за мобілізацією у військову частину НОМЕР_2 Збройних Сил України. В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_4 , являючись військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби за мобілізацією, на виконання Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №574/2022 від 12.08.2022 року підлягав призову на військову службу за мобілізацією, будучи 14.09.2022 року у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, діючи всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 08 год. 00 хв. 16.09.2022 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому, про причини неявки у визначений час та дату не повідомив, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим незаконно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином, ОСОБА_4 вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст.336 КК України. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказав, що в один із днів вересня 2022 року отримав на вулиці у м. Львові повістку до Галицько-Франківського об`єднаного центру комплектування, куди прибув у визначений час та пройшов медкомісію. За результатами медичного огляду був визнаний придатним до військової служби та йому було вручено ще одну повістку про необхідність явки 16.09.2022 року для відправки до військової частини для проходження військової служби за мобілізацією. Однак, за цією повісткою він до центру комплектування не прибув, боячись брати участь у бойових діях без відповідної підготовки. Свій страх пояснив попереднім невдалим досвідом проходження строкової військової служби, яку ніс у військовій частині Державної спеціальної служби транспорту в АДРЕСА_2 та під час якої не набув військових навичок через постійні залучення військовослужбовців на безоплатній основі до робіт на цивільних об`єктах, де виконували роботи по різці поролону, укладці бетону тощо. А тому, відсутність військового досвіду, відповідних знань і навичок породили в ньому невпевненість у своїй готовності до реальних військових дій. Про причини свого неприбуття до військової частини центр комплектування не повідомляв, продовжував працювати. Про вчинене шкодує, знає, що зробив неправильно, усвідомлює порушення ним обов`язків військовозобов`язаного, у скоєному кається, просить суворо не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються його особи, та документів стосовно речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненного ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мотив вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме наявність страху до військової служби в умовах воєнного стану, який виник з попреденього негативного досвіду проходження строкової військової служби, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, злочин вчинив вперше, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, виховувався у багатодітній сім`ї, разом з якою проживає.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас дані, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , в сукупності із встановленими пом`якшуючою покарання обставиною, дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ст.336 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, готовність відповідати за скоєне, відсутність судимостей, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, думка прокурора про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання згідно ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на підставі ст.75 КК України. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів слід визначити відповідно до правових приписів ст.100 КПК України.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у справі: довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №189/5826 від 09.09.2022 року про проходження медичного огляду солдатом ОСОБА_4 , заяву від імені ОСОБА_4 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.09.2022 року про скерування на військово-лікарську комісію, витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №229 від 17.09.2022 року, корінець розписки на ім`я ОСОБА_4 від 14.09.2022 року, корінець розписки на ім`я ОСОБА_4 від 07.09.2022 року, корінець повістки на відправку у військову частину на ім`я ОСОБА_4 , облікову картку до військового квитка серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 , контрольний талон №1 мобілізаційного розпорядження, мобілізаційне розпорядження, контрольний талон №3 мобілізаційного розпорядження та контрольний талон №2 на ім`я ОСОБА_4 , обліково-послужну карту до військового квитка серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 , поіменний список резервістів (військовозобов`язаних), які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_5 у команду № НОМЕР_2 від 15.09.2022 року №7401, військовий квиток серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 , витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №228 від 16.09.2022 року повернути ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1