ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/5/22 Справа № 708/765/18 Категорія: п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187,ч.3 ст.357 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Братськ, Іркутської області, Російської Федерації, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, офіційно не одружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 23.07.1997 Іллічівським міським судом Одеської області за ст. 191, ч. 3 ст. 142, 42 КК України до 10 років позбавлення волі;

- 11.04.2000 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 189-4 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 43 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання у вигляді 4 років позбавлення волі за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 23.07.1997 та призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі. Звільнений 08.10.2009 постановою Бердичевського міського суду Житомирської області 30.09.2009 ст. 82 КК України, заміна покарання на 2 роки виправних робіт;

- 04.08.2014 Міжгірським міським судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Звільнений 04.11.2016 постановою Міжгірського міського суду Закарпатської області від 16.09.2016 за закінченням іспитового строку,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, та призначено йому покарання за: - п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України, у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України, у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 357 КК України, у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 01.06.2021, зарахувавши термін попереднього ув`язнення з 22.03.2018 по 31.05.2021, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у сумі 4759,04 грн..

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_7 у проміжок часу з 21 години 20 хвилин 27.12.2016, по 00 годину 20 хвилин 28.12.2016, за попередньою змовою та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті власнику вказаного будинку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступних обставин.

Так, близько 21 години 20 хвилин 27.12.2016, ОСОБА_7 , за попередньою змовою та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі прийшли до місця проживання ОСОБА_10 , а саме до будинку АДРЕСА_3 , та безперешкодно проникли до приміщення вказаного домоволодіння, оскільки ОСОБА_10 самостійно відчинив їм вхідні двері. Перебуваючи в помешканні останнього, ОСОБА_7 діючи умисно, з метою вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, застосував відносно ОСОБА_10 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що він наніс останньому два удари кулаком в область обличчя, від яких ОСОБА_10 впав на підлогу, після чого одразу наніс останньому декілька ударів кулаками обох рук та ногами в ділянку тулуба справа та голові, а також тримаючи в правій руці металевий термос ємкістю 1 л., який знайшов в кухонній кімнаті, наніс ще декілька ударів по голові ОСОБА_10 коли потерпілий знаходився в горизонтальному положенні на спині. В цей час невстановлений слідством чоловік, перебуваючи поряд, повністю підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 , блокував дружину потерпілого ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоб остання не покликала на допомогу.

Після цього ОСОБА_7 , разом з невстановленим чоловіком відшукали в будинку потерпілого газовий пістолет «Генерал», к. 8 мм, № НОМЕР_1 з кобурою, вартістю 15 000 гривень, дозвіл на носіння та зберігання зброї, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 «Волга» шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , та заволоділи вказаним майном.

Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження: закриту травму грудної клітки та живота у вигляді численних правобічних переломів ребер, крововиливу у брижу тонкого кишківника та розриву останньої, синці на грудній клітці та животі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть ОСОБА_10 , а також тілесні ушкодження: травму шиї у вигляді перелому під`язикової кістки, крововиливів в тканину язика, крововиливів в ділянці щитоподібного хряща, синців і саден шиї, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; тілесні ушкодження, а саме: травму голови у вигляді численних саден та синців, а також ран на голові, крововиливи в м`які покрови черепу з внутрішнього боку, саден та синців на кінцівках, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, у проміжок часу з 21 години 20 хвилин 27.12.2016 по 00 годину 20 хвилин 28.12.2016, за попередньою змовою та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі, перебуваючи в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, вчинив напад з метою заволодіння майном власника домоволодіння ОСОБА_10 , поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій), за наступних обставин:

Так, близько 21 години 20 хвилин 27.12.2016, ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі, прийшли до місця проживання ОСОБА_10 , а саме до будинку АДРЕСА_3 , та безперешкодно проникли до приміщення вказаного домоволодіння, оскільки останній самостійно відчинив їм вхідні двері. Перебуваючи в помешканні ОСОБА_10 ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, застосував відносно потерпілого фізичне насильство, яке виразилось у тому, що він наніс ОСОБА_10 два удари кулаком в область обличчя, від яких останній впав на підлогу, після чого одразу наніс декілька ударів кулаками обох рук та ногами в ділянку тулуба справа та голові, а також тримаючи в правій руці металевий термос ємкістю 1 л., який знайшов в кухонній кімнаті, наніс ще декілька ударів по голові ОСОБА_10 коли потерпілий знаходився в горизонтальному положенні на спині. В цей час невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, перебуваючи поряд, повністю підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 , блокував дружину потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоб остання не покликала на допомогу.

Після цього, ОСОБА_7 , разом з невстановленим чоловіком, відшукали в будинку потерпілого газовий пістолет «Генерал», к. 8 мм, № НОМЕР_1 з кобурою, вартістю 15 000 гривень, дозвіл на носіння та зберігання зброї, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 «Волга» шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , та заволоділи вказаним майном.

Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження: закриту травму грудної клітки та живота у вигляді численних правобічних переломів ребер, крововиливу у брижу тонкого кишківника та розриву останньої, синці на грудній клітці та животі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть ОСОБА_10 , а також тілесні ушкодження: травму шиї у вигляді щитоподібного хряща, синців і саден шиї, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; тілесні ушкодження, а саме: травму голови у вигляді численних саден та синців, а також ран на голові, крововиливи в м`які покрови черепу з внутрішнього боку, саден та синців на кінцівках, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, 28.12.2016, близько 00 години 20 хвилин, за попередньої змовою та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , після вчинення умисного вбивства власника вказаного домоволодіння ОСОБА_10 , незаконно заволоділи паспортом громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_2 .

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані: за п. п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб; за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій; за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив: скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ; ухвалити у справі виправдувальний вирок в порядку п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку із тим, що сторона обвинувачення не довела, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим; також просив у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України повторно допитати потерпілу ОСОБА_11 .

В обґрунтування доводів апеляції захисник ОСОБА_8 посилається на те, що, на його думку, вищезазначений вирок суду необґрунтований, а вина обвинуваченого ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом у встановленому законом порядку.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Усталена практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі "Авшар проти Туреччини" - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.08.2008 у справі "Кобець проти України" - п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі "Веренцов проти України" - п.86, "Яллох проти Німеччини").

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, при цьому не зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що були надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та дійшов, на думку сторони захисту, неправильного висновку про те, що вони підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, 28.12.2016 о 00.20 год., по тел. 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_12 про те, що за адресою свого проживання було побито його батька, який від отриманих травм помер.

Що саме стало підставою для підозри того, що ОСОБА_7 є причетним до скоєного кримінального правопорушення залишається невідомим, проте, уже 03.02.2017 року в Закарпатській області в селі Негровець в помешканні його дружини - ОСОБА_13 , був проведений обшук.

08.02.2017 у ході розслідування кримінального провадження № 0000524 від 28.12.2016 складено підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

17.02.2017 кримінальне провадження №0000524 зупинено на підставі п.2 ч. 1 ст.280 КПК України.

22.03.2018 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000524 відновлене.

20.12.2017, в рамках зупиненого досудового розслідування, слідчий суддя виніс ухвалу про затримання ОСОБА_7 , на підставі якої, 22.03.2018 підсудного затримано в місті Ужгород у приміщенні ГУНП в Закарпатській області. З цього часу ОСОБА_7 перебуває під вартою.

На підтвердження алібі ОСОБА_7 його захисником надано до суду копії фотографій дитячого свята, які йому були надані ОСОБА_13 , а також копію медичної карти амбулаторно хворого № 3772 на ім`я ОСОБА_7 , яка була надана директором КМНП ЛПУ Міжгірської районної лікарні та з якої вбачається, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою 27.12.2016.

Допитаний в судовому засіданні свідок лікар - хірург КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» ОСОБА_14 повідомив, що дійсно бачив амбулаторну картку хворого ОСОБА_7 ..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що він перебував на посаді головного лікаря в КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня», підписував відповідь на адвокатський запит та завіряв копії медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , який в подальшому віддав секретарю.

Допитати працівників дитячого садка с. Негровець не вдалось, оскільки на даний час у зв`язку з карантином дитячий садок не працює.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що бачила ОСОБА_7 27.12.2016 після обіду, запам`ятала цей день, оскільки були роковини смерті сусідки. Додала, що його в цей день бачив її чоловік, однак підтвердити в суді цей факт він не може, оскільки перебуває на заробітках.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він є служителем в Києво - Печерській лаврі і їздив 27.12.2016 в ОСОБА_18 жіночий монастир в м. Чигирин для того, щоб замовити панахиду по своїй померлій матері. Там він загубив свій мобільний телефон і сім картку не відновляв. З ОСОБА_19 знайомий, оскільки він раніше проживав з нею в селі Негровець, Закарпатської області. На прохання ОСОБА_7 він особисто на адресу проживання ОСОБА_13 в с. Негровець у жовтні місяці відправив посилку, в якій знаходився стихар (церковна одежа). Відправив «Новою поштою», назвавшись ОСОБА_7 та зазначивши свій номер телефону.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона проживає в с. Негровець, була присутня при обшуку в домоволодінні ОСОБА_7 .. Весь час знаходилась в будинку, біля неї знаходився один з понятих. Крім них в будинку знаходилася ОСОБА_21 , дружина ОСОБА_7 , двоє понятих та працівники поліції. Коли працівники поліції знайшли куртку, вона не бачила, оскільки майже весь час перебувала на кухні разом з дітьми. Також вказала, що в дитячому садочку 28.12.2016 відбувалось свято на якому був присутній ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_13 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_7 , у них є малолітній син, якого вони усиновили. 28.12.2016 її чоловік разом з нею перебував на дитячому святі у садочку і його бачили інші батьки, які також перебували на святі. Причетність чоловіка до правопорушення заперечувала та зазначила, що обшук в її домоволодінні проходив незаконно, з порушенням її прав. Поняті не завжди перебували в тому місці де проводився обшук. Куртка належала її колишньому чоловіку і знаходилась в маленькій шафі в коридорі. Знайдений під час обшуку дозвіл, який був в кишені куртки, пояснила тим, що працівники поліції підкинули його. ОСОБА_7 куртку ніколи не носив.

На думку сторони захисту, дані докази в ході судового розгляду ніким не спростовані і викликають розумні сумніви у доведеності вини обвинуваченого.

В матеріалах справи міститься повідомлення про підозру від 08.02.2017, згідно якого ОСОБА_7 відмовився від його підписання, мотивуючи, що він не є особою, яка зазначена в повідомленні про підозру. Таким чином, ОСОБА_7 не переховувався від слідства, а тому у слідчого були всі можливості провести впізнання особи відповідно до статті 228 КПК України. Проте, з невідомих причин цього зроблено не було.

Уже в ході судового розгляду було проведено впізнання особи в порядку статті 355 КПК України. При цьому, у порушення ч. ч. 2, 3 статті 355 КПК України до пред`явлення особи для впізнання, потерпіла не вказала на ознаки, за якими вона може впізнати особу, а під час пред`явлення особи для впізнання, потерпіла не зазначила за якими саме ознаками вона впізнала підсудного. Таким чином, впізнання особи проведено з порушенням порядку, встановленому КПК України, а тому його результати у не можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні, оскільки не відповідають критерію допустимості в розумінні статті 86 КПК України.

Як зазначено в протоколі обшуку, його проведено з 15.40 до 21.40 на підставі ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2017. 06.06.2019 під час допиту ОСОБА_13 пояснила, що поняті не були присутні під час проведення обшуку. Понятий ОСОБА_20 це підтвердив. Більше того, в самому протоколі чітко зазначено власником приміщення, в присутності якого проводився обшук, що документи вилучені під час обшуку були підкинуті працівниками поліції. Таким чином, обшук було проведено з порушенням порядку, встановленому КПК України, а тому його результати у не можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні, оскільки не відповідають критерію допустимості в розумінні статті 86 КПК України.

Відповідь на запит від «Нова Пошта України» від 07.04.2017 не несе жодної доказової інформації, оскільки згідно показів як ОСОБА_13 так і самого ОСОБА_22 користувачем відповідного номеру є останній.

При цьому, не було враховано, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 є зупиненим, у зв`язку із чим до останнього, відповідно до вимог кримінального процесуального закону (ч. 5 ст. 280 КПК України), не можуть застосовуватись заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься надання дозволу на затримання з метою приводу. Таким чином, на час звернення до слідчого судді із клопотанням, воно подано із порушенням вимог КПК України, оскільки досудове розслідування кримінального провадження було зупинено. Слідчі дії проведені після зупинення досудового розслідування тягнуть за собою недопустимість доказів, отриманих в результаті їх проведення.

Захисник зазначив, якщо припустити, що обставини відбувались так, як показує потерпіла, а будь-яких інших об`єктивних даних немає, то у нападників була мета заволодіти пістолетом та примусити ОСОБА_23 до вчинення певних дій.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 428/11944/19, в якій досліджував питання відмежування умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

ВС зазначив, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Також ВС відзначив, питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене, захисник вважає, що сукупність наявних доказів переконливо свідчить про те, що поведінка нападника до та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна у тулуб, не вказують на спрямованість дій нападника саме на позбавлення життя потерпілого.

Також про відсутність у ймовірного нападника умислу саме на заподіяння смерті потерпілій свідчить і той факт, що зі слів потерпілої ОСОБА_11 високий чоловік припинив свої протиправні дії «відразу після того, як Григорій захрипів», тобто не бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння.

Так само і вимога «через 10 днів виїхати з його дільниці та не через такого він воював в АТО, а документи віддасть як виїде» вказує на відсутність наміру спричиняти смерть потерпілому.

Враховуючи вказані обставини кримінального провадження, вважає, що ймовірний нападник не мав умислу саме на заподіяння смерті ОСОБА_10 , а тому його дії не можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він вчинив кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, а саме з метою заволодіння газовим пістолетом «Генерал», к. 8 мм, вартістю 15000 грн.. Вартість вказаного газового пістолету жодним належним та допустимим доказом не підтверджено. Більше того, корисливий мотив повністю спростовується показами потерпілої, яка чітко вказує, що «високий чоловік запитав мене про документи, перевірив в кишені куртки ОСОБА_24 , знайшов паспорт ще якийсь документ. Після чого високий чоловік підійшов до ОСОБА_24 і сказав, щоб він через 10 днів виїхав з його дільниці та не через такого він воював в АТО, а документи віддасть як виїде.»

Так, учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому, не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину.

Таким чином, на думку сторони захисту, імовірні нападники не мали наміру заволодіти чужим майном та убити потерпілого ОСОБА_10 ..

Що стосується обвинувачення у заволодінні паспортом, то суд першої інстанції не звернув уваги, що в обвинувальному акті взагалі не зазначено, що саме підсудний заволодів документом, натомість вжито дієслово «заволоділи».

Більше того, час скоєння цього кримінального правопорушення вказано близько 00.20, що повністю суперечить попередній версії подій, адже згідно протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_25 (т.1 а.с.131-149) нападники покинули місце їх проживання приблизно о 22.00 год..

Також захисник зазначив, що клопотання захисту про витребування доказів, про призначення повторної судово-медичної та почеркознавчої експертизи, про допит потерпілої суд необґрунтовано відхилив.

Мотив злочину має велике значення у кожній кримінальній справі, а в справі про навмисне вбивство він має першорядне значення.

При цьому, це важливе питання навіть не піднімалось під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не врахував, що якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Саме такий правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) зробила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17.

Таким чином, у строк покарання обвинуваченому підлягало зарахування строку його попереднього ув`язнення з 22.03.2018 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону N 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 також звернувся із апеляційною скаргою в якій просив винести щодо нього виправдувальний вирок.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що до вчинення кримінальних правопорушень він не причетний, оскільки з кінця осені 2016 року до середини січня 2017 року він безвиїзно знаходився за своїм місцем проживання у с. Негровець Міжгірського району Закарпатської області.

Також зазначив, що у нього не було ні мотиву ні матеріальних можливостей для того, щоб їздити до м.Чигирина Черкаської області.

Апелянт зазначив, що йому працівники Чигиринського РВВС підкинули дозвіл на газовий пістолет потерпілого.

Обшук проводився, на думку апелянта, з порушенням вимог закону з підставними свідками та фальшивим ордером на обшук.

Також вказав на те, що його односельчани підтвердили його алібі, тобто те, що під час вчинення кримінальних правопорушень він знаходився у с. Негровець Міжгірського району Закарпатської області.

Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_11 заявила, що страждає слабоумством та глаукомою, проте впізнала обвинуваченого по бровам і це через три роки після вчинення кримінальних правопорушень.

Також місцевий суд не взяв до уваги те, що його дружина ОСОБА_13 інвалід III групи, у нього на утриманні малолітній син - ОСОБА_26 та, що він єдиний годувальник у сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, думки адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги із вказаних у них підстав, думку представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , міркування прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, колегія суддів місцевого суду дотрималась вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчиненому з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб; у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням до житла, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій; у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та кваліфікація його дій за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 357 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 357 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчинених діянь.

Так винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , незважаючи на те, що він свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, повністю доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань, потерпілої ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 був її чоловіком. 27.12.2016 вони разом з чоловіком перебували вдома за адресою: АДРЕСА_3 . Почули стук у вікно, виглянувши, нікого не побачили. Після цього почули дзвінок у двері. Чоловік пішов до вхідних дверей та відчинив їх. До будинку зайшли двоє невідомих чоловіків. Один чоловік був високий, другий трошки менше на зріст. Один з чоловіків схопив її чоловіка за комір та штовхнув його в кухню, від поштовху чоловік впав. Після чого невідомий почав бити її чоловіка ногами руками і вигукував образливі слова на його адресу. Удари наносились в тулуб та голову, бив довготривалий час, потім наносив удари в голову металевим термосом. Інший чоловік (менший на зріст) заштовхав її до кімнати та тримав у неї біля горла ніж, щоб вона не кричала. З самого початку нападники висунули вимогу щодо пістолета (у чоловіка був газовий пістолет для самозахисту) сказавши, що він начебто фігурує в якійсь справі. Вона сказала чоловіку, щоб він його віддав, однак вона не почула голос ОСОБА_10 і зрозуміла, що він був без свідомості. Після чого один з нападників повів її шукати пістолет, в подальшому висунув вимогу віддати йому телефони, та почав перевіряти кишені одягу. Знайшовши документи, забрав їх, з телефонів забрав сім карти, а вона змушена була йому віддати пістолет чоловіка. Коли вони покидали будинок, то сказали, що забрали документи і віддадуть їх тільки тоді, коли вона разом з чоловіком заберуться з цієї землі, щоб через 10 днів їх тут не було. Після їх уходу, вона підбігла до чоловіка, він ще хрипів. Вона поливала його водою та підстелила матрац. Через деякий час його рука почала холодіти і він помер. Вона залишила чоловіка і побігла додому до сина, який проживав неподалік. Після чого син викликав працівників поліції. Також додала, що високий чоловік розмовляв російською мовою, а другий до нього звертався і називав його «командиром». Всі активні дії відносно її чоловіка здійснював ОСОБА_7 , а другий лише її тримав. Крім того пояснила, що до них декілька разів зверталася настоятелька ОСОБА_27 монастиря з пропозицією продати будинок та землю, однак вони не погоджувались. Після смерті ОСОБА_10 , її син прийняв спадщину і домоволодіння з землею було продано настоятельці монастиря. Під час судового розгляду в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що саме обвинувачений наносив удари її чоловіку, вона його впізнала по рисам обличчя, по очах і бровам та статурі;

- даними показань свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що батьки проживали на території Троїцького Чигиринського жіночого монастиря. Декілька разів до них зверталися з пропозицією продати будинок, однак батько відмовлявся. Десь близько 00:00 год. 00:15 год. 28.12.2016 прибігла матір, яка пояснила, що на них було здійснено напад двома невідомими чоловіками і батька було вбито. Він викликав поліцію та швидку допомогу. Зі слів матері, удари наносились невідомими чоловіками, батьку в тулуб та по голові, також наносили удари по голові металевим термосом. ЇЇ утримував чоловік (менший на зріст), а інший бив батька, вони забрали документи та пістолет, який батько купив ще в 1993 році, однак останні два місяці постійно носив його з собою з метою самозахисту. Після приїзду поліції були проведені слідчі дії, а сусіди були запрошені в якості понятих. Також додав, що матір впізнала нападника, який на даний час є обвинуваченим по рисам обличчя та голосу;

- даними показань свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які пояснили, що вони були сусідами родини ОСОБА_25 та проживали за 4 будинки від них. Десь близько 4 ранку 28.12.2016 до них прибіг син ОСОБА_10 та сказав, що його батька було вбито. Вони були запрошені в якості понятих та були присутні при огляді місця події. Коли вони зайшли до будинку,то побачили, що труп ОСОБА_24 лежить на підлозі в коридорі. Після слідчої дії вони підписали необхідні документи. Також зазначили, що нумерація будинків спочатку була одна, а потім друга, і саме із за цього могла бути плутанина в номерах будинків;

- даними показань свідка ОСОБА_30 , який пояснив, що був понятим під час проведення обшуку в АДРЕСА_2 з іншим понятим. Двері відчинила ОСОБА_31 , яку ознайомили з документами. Під час обшуку у коридорі в шафі знайшли синю куртку, з кишені якої працівники поліції вилучили картонну книжечку, дозвіл з фотокарткою літньої особи чоловічої статі. Також були вилучені мобільні телефони, сім картку . Під час того як писали протокол, ОСОБА_31 схопила куртку та вкинула її у піч і не підпускала працівників поліції, однак куртка не згоріла;

- даними показань свідка ОСОБА_32 , який пояснив, що був слідчим по вказаному кримінальному провадженні. Була отримана оперативна інформація, що до скоєння злочину може бути причетний ОСОБА_7 , який проживав в с. Негровець Закарпатської області. В Придніпровському районному суді м.Черкаси, було задоволено клопотання щодо обшуку в домоволодінні, в якому проживав підозрюваний, ним в електронному вигляді було направлено ухвалу та доручення на виконання слідчих дій. Під час обшуку було виявлено дозвіл на зброю на ім`я померлого ОСОБА_10 та куртку. Також зазначив, що у справі є два дозволи, один оригінал, який під час обшуку було вилучено в домоволодінні ОСОБА_33 , а другий бланк дозволу який (без печатки) надала особисто потерпіла. Різницю в нумерації будинку, де виявили труп ОСОБА_10 пояснив тим, що у будинку був спочатку один номер, і саме його вказували потерпілі, а після того як була йому надана технічна документація на домоволодіння, він вказав ту адресу, яка зазначена в офіційних документах. Допит потерпілої проводився перед пред`явленням підозри. Провадження у справі дійсно зупинялось, однак слідчі дії не проводились. Також додав, що ОСОБА_7 та його захиснику були надані на ознайомлення всі матеріали, з якими вони ознайомились та зауважень не мали;

- даними пояснень експерта ОСОБА_34 який в судовому засіданні пояснив, що він дійсно проводив 2 судово-медичні експертизи трупа ОСОБА_10 .. Травми які мали місце наносились в короткі проміжки часу, деякі з них по давності були нанесені за 2-3 години до настання смерті, це такі як травма шиї. Перелом під`язикової кістки мав місце за 30 хвилин до смерті, але дана травма не могла спричинити асфіксію;

- даними витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 28.12.2016 о 00:20 год. до Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_12 про те, що 27.12.2016 близько 21-20 год. двоє невідомих осіб, знаходячись в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , умисно, з метою вбивства нанесли ряд ударів ногами та руками по голові та тулубу його батька ОСОБА_10 , 1941 р.н., від яких останній помер на місці;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.12.2016, згідно якого ОСОБА_11 просить встановити та притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих осіб, які 27.12.2016 близько 21-20 год. умисно нанесли тілесні ушкодження з метою вбивства ОСОБА_10 , від яких він помер;

- даними протоколу огляду місця події від 28.12.2016 з фототаблицею до протоколу, яким зафіксовано загальний вигляд будинку АДРЕСА_3 . Також зафіксовано розташування трупа ОСОБА_10 , що знаходився на підлозі в кімнаті. При огляді подвір`я, виявлені сліди низу взуття;

- даними протоколу огляду місця події від 28.12.2016 з фототаблицею до протоколу, згідно якого слідчим оглянуто перехрестя поблизу монастиря, що знаходиться в м. Чигирин зі сторони автодороги. На даному перехресті наявні сліди заїзду та виїзду транспортного засобу;

- даними протоколу огляду місця події від 28.12.2016 з фототаблицею до протоколу, згідно якого при огляді земельної ділянки поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 виявлено сліди низу взуття;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 03-01/969 від 28.12.2016, згідно якого причиною смерті ОСОБА_10 є закрита травма грудної клітки та живота, яка супроводжувалася внутрішньою кровотечею та привела до гострого недокрів`я внутрішніх органів. Судячи з трупних явищ смерть настала близько 12 годин тому назад від часу експертизи трупа в морзі, або в час наближений до вказаного. Виявлені наступні ушкодження: закрита травма грудної клітки та живота у вигляді численних правобічних переломів ребер, крововиливу у брижу тонкого кишківника та розриву останньої, синці на грудній клітці та животі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть ОСОБА_10 .. Травма шиї у вигляді перелому під`язикової кістки, крововиливи в тканину язика, крововиливи в ділянці щитоподібного хряща, синців і саден шиї, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Травма голови у вигляді численних саден та синців, а також ран на голові, крововиливи в м`які покрови черепу з внутрішнього боку, саден та синців на кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 05-5-06/8 від 20.01.2017, згідно якого група крові потерпілого ОСОБА_10 . О (І) з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-медичній експертизі мікро накладень з долонь потерпілого ОСОБА_10 виявлено кров людини та поодинокі епітеліальні клітини, статеву та групову приналежність яких встановити не можливо із-за малої їх кількості. При серологічному дослідженні крові виявлено антиген Н ізосерологічної системи АВО. Враховуючи отримані результати та групу крові потерпілого можна прийти до висновку, що антиген Н, виявлений в слідах крові мікро накладень з рук потерпілого ОСОБА_10 , міг походити від особи (осіб) з групою крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 не виключається;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 05-1-08/17 від 25.01.2017, згідно якого кров трупа ОСОБА_35 відноситься до групи крові ОСОБА_36 за ізосерологічною системою АВО. Антиген Н, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові ОСОБА_36 , але категорично стверджувати про це не можливо, так як антиген Н присутній і в інших групах крові, як супутній. Походження крові від трупа ОСОБА_10 не виключається;

- даними протоколу проведеного слідчого експерименту від 31.12.2016 з фототаблицею до протоколу, під час якого потерпіла ОСОБА_11 вказала на місце та спосіб нападу, а також на порядок нанесення тілесних ушкоджень двома невідомими особами її чоловіку ОСОБА_10 .. Крім того ОСОБА_11 вказала на місце, де знаходився пістолет, два мобільних телефони та документи;

- даними протоколу обшуку від 03.02.2017, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 .. При проведенні обшуку із кишені куртки, що знаходилася в коридорі, виявлено та вилучено дозвіл на носіння зброї на ім`я ОСОБА_10 , 3 мобільні телефони, чоловічі речі, сім-картка оператора «Life» та коробку «Vodafon»;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.02.2017, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 на фотознімку № 3 впізнала особу, що здійснила напад на її чоловіка ОСОБА_10 ;

- даними висновку молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/44 від 26.05.2017, яким встановлено, що на наданих на дослідження зрізах нігтьових пластин з правої та лівої рук трупа ОСОБА_10 виявлено кров людини та клітини з ядрами. Встановлені генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами. Встановлені генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_10 .. Вказані ознаки збігаються між собою і збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 ;

- даними висновку судово-психіатричної експертизи № 106 від 31.05.2018, згідно якого ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше й виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. У період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 03-01/969/33 від 26.06.2018, яким встановлено, що ушкодження, які були виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 , могли виникнути за обставин та в час вказаних ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту від 31.12.2016, тобто від численних ударів руками, ногами та від ударів термосом, а також від тиснення зі значною силою стопою обутої ноги;

- даними повідомленням «Нова Пошта» № 464-17 від 10.04.2017, згідно якого номер мобільного телефону НОМЕР_6 використовувався особою, яка при відправці вантажу представилась як ОСОБА_7 ;

- даними повідомленням «Нова Пошта» № 459-17 від 07.04.2017, згідно якого відправником вантажу визначено ОСОБА_7 , номер мобільного телефону НОМЕР_6 ;

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 15.02.2018 згідно з якою отримано інформацію з ПрАТ «Київстар», яка збережена на диску CD-R4;

- даними інформації щодо з`єднань абонентського номеру оператора мобільного зв`язку ПрАТ « Київстар» НОМЕР_7 відповідно до якого особа, що користувалась даним номером знаходилась 27.12.2016 о 20: 37 приблизно в місці скоєння злочину;

- даними протоколу огляду предметів від 07.02.2018, згідно якої оглянуто документ у формі книжки з написом «Дозвіл» на ім`я ОСОБА_10 ..

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 , обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за п. п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої та свідків.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_11 , свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , пояснення експерта ОСОБА_34 та письмові докази, оскільки вони є логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам кримінального провадження. Підстав сумніватися в достовірності показань свідків та потерпілих у апеляційного суду немає.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні, разом з показами потерпілої та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому діянь повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що суд першої інстанції критично оцінив доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до злочинів, оскільки він, під час вчинення злочинів у м. Чигирин Черкаської області, знаходився на дитячому святі у дитячому садочку та звертався за медичною допомогою за місцем свого проживання у селі Негровець, Міжгірський район, Закарпатської області.

Так, місцевому суду нібито на підтвердження алібі ОСОБА_7 його захисником ОСОБА_37 було надано копії фотографій дитячого свята, які йому були надані ОСОБА_13 , а також копію медичної карти амбулаторно хворого № 3772 на ім`я ОСОБА_7 , яка була надана директором КМНП ЛПУ Міжгірської районної лікарні, та з якої вбачається, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою 27.12.2016.

З метою перевірки доводів про непричетність ОСОБА_7 до злочинів судом органу слідства було надано судове доручення на проведення тимчасового доступу до документа, який містить охоронювану законом таємницю, а саме до медичної картки стаціонарного хворого №3772 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зберігається в КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» з можливістю її вилучення та в подальшому проведення технічної експертизи вказаного документа.

На виконання ухвали суду та отримання тимчасового доступу до амбулаторної картки хворого ОСОБА_7 було пред`явлено вказану ухвалу директору КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» ОСОБА_15 .. Ознайомившись з ухвалою останній повідомив, що вказана картка відсутня у реєстратурі, та зі слів лікаря хірурга ОСОБА_14 він її віддав адвокату ОСОБА_37 на руки.

Допитаний в судовому засіданні свідок лікар - хірург КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» ОСОБА_14 повідомив, що дійсно бачив амбулаторну картку хворого ОСОБА_7 , однак заперечив факт того, що віддав її ОСОБА_37 .. Підтвердити факт відвідування ОСОБА_7 27.12.2016 хірургічного кабінету не зміг, оскільки подій того часу не пам`ятає. Особисто копії картки не знімав, однак коли надійшов запит від захисника, піднімали документацію і він впізнав свій почерк. Картку бачив у приймальні головного лікаря ОСОБА_15 ..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що він перебував на посаді головного лікаря в КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня», підписував відповідь на адвокатський запит та завіряв копії медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , який в подальшому віддав секретарю. Зміст та суть інформації в картці він не перевіряв. 19.10.2020 року при пред`явленні йому копії ухвали про тимчасовий доступ до амбулаторної картки з`ясувалось, що секретар картку віддала лікарю ОСОБА_14 .. При спілкуванні з лікарем він пояснив, що віддав картку захиснику ОСОБА_38 .

При перевірці архіву також було встановлено, що карти не має, тому надати тимчасовий доступ до неї не було змоги.

Крім того, допитати працівників дитячого садка с. Негровець не виявилось можливим, оскільки на даний час у зв`язку з карантином дитячий садок не працює. Директором вказаного дитячого садка є дружина ОСОБА_7 ОСОБА_31 , яка письмово повідомила захисника ОСОБА_37 , що відеозапис свята не зберігся та адвокат надавав вказану відповідь суду.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що алібі, на яке посилається ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження і колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такою оцінкою цього алібі, вважаючи його обґрунтованим, оскільки з нього чітко вбачається, чому місцевий суд дійшов таких висновків. Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що жоден із доводів алібі обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшов свого об`єктивного підтвердження навіть частково, а тому суд апеляційної інстанції повністю погоджується з такою оцінкою доводів про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи таку позицію способом захисту від тяжкості пред`явленого обвинувачення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що суд першої інстанції критично поставився до показів свідка ОСОБА_16 , яка повідомила, що бачила ОСОБА_7 27.12.2016 після обіду, запам`ятала цей день оскільки були роковини смерті сусідки тому, що у чому був одягнутий ОСОБА_7 вона не пам`ятає, чи були в нього проблеми з ногою, також не пам`ятає. Додала, що його в цей день бачив її чоловік, однак підтвердити цей факт він не може, оскільки перебуває на заробітках. Суд обґрунтовано врахував те, що цей свідок є родичкою дружини ОСОБА_7 , тому є зацікавленою особою. На питання, чи бачила ОСОБА_7 на свято Великодня, вона відповіла, що так, вони відмічали цей та інші свята разом, хоча на цей час ОСОБА_7 знаходився в розшуку та за місцем проживання був відсутній. Отже, суд вважає, що показання свідка ОСОБА_16 щодо наявності алібі у ОСОБА_7 є неправдивими і колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок обґрунтованим, і таким, що об`єктивно підтверджується матеріалами провадження.

Місцевий суд також критично поставився до показів ОСОБА_17 , який свідчив на підтвердження алібі ОСОБА_7 , виходячи з наступного. Свідок пояснив, що він є служителем в Києво - Печерській лаврі і їздив 27.12.2016 в ОСОБА_18 жіночий монастир в м. Чигирин для того, щоб замовити панахиду по своїй померлій матері. Там він загубив свій мобільний телефон і сім картку не відновляв. З ОСОБА_19 знайомий, оскільки він раніше проживав з нею в селі Негровець, Закарпатської області. На прохання ОСОБА_7 він особисто на адресу проживання ОСОБА_33 в с. Негровець у жовтні місяці відправив посилку, в якій знаходився стихар (церковна одежа). Відправив «Новою поштою», назвавшись ОСОБА_7 та зазначивши свій номер телефону. Такі свої дії пояснив, що посилка повинна була бути для сина від батька в якості подарунка на свято Миколая. Також зазначив, що документів, які посвідчують його особу в нього ніхто не запитував.

Місцевий суд дійшов висновку про те, що такі показання дані суду з метою штучного створення алібі обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки День Св. Миколая припадає на 19 грудня, в той час як посилка була відправлена 18 жовтня, майже за два місяця до свята, і відправлення було на ім`я « ОСОБА_31 », а не на ім`я неповнолітнього сина. Таким чином випливає, що з невідомих причин ОСОБА_39 представився на «Новій пошті» чужим ім`ям та зазначив, з невідомих причин свій номер телефону, який в подальшому, а саме: 27.12.2016 року начебто втратив в м. Чигирин. В подальшому він свій номер телефону не відновлював. З таким висновком та такою оцінкою показів також повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

До показів свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_40 суд першої інстанції також поставився критично, оскільки ОСОБА_41 є дружиною обвинуваченого, а свідок ОСОБА_20 її подругою. Суд вважає, що їх покази направлені на штучне створення алібі обвинуваченого і такою оцінкою показів даних свідків також погоджується суд апеляційної інстанції.

Так свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона проживає в с. Негровець , була присутня при обшуку в домоволодінні ОСОБА_33 . Весь час знаходилась в будинку, біля неї знаходився один з понятих. Крім них в будинку знаходилася ОСОБА_21 , дружина ОСОБА_7 , двоє понятих та працівники поліції. Коли працівники поліції знайшли куртку, вона не бачила, оскільки майже весь час перебувала на кухні разом з дітьми. Також вказала, що в дитячому садочку 28.12.2016 відбувалось свято на якому був присутній ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_41 ..

Свідок ОСОБА_41 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_7 , у них є малолітній син, якого вони усиновили. 28.12.2016 її чоловік разом з нею перебував на дитячому святі у садочку і його бачили інші батьки, які також перебували на святі. Причетність чоловіка до правопорушення заперечувала та зазначила, що обшук в її домоволодінні проходив незаконно, з порушенням її прав. Поняті не завжди перебували в тому місці де проводився обшук . Куртка належала її колишньому чоловіку і знаходилась в маленькій шафі в коридорі. Знайдений під час обшуку дозвіл, який був в кишені куртки, пояснила тим, що працівники поліції підкинули його. ОСОБА_7 куртку ніколи не носив, а свої дії з приводу її знищення пояснила тим, що перебувала в стані афекту, була обурена діями працівників поліції. З приводу отримання посилки з м. Чигирин пояснила, що її відправив її знайомий ОСОБА_39 , в якості подарунку для сина, від її чоловіка, вказавши при цьому прізвище ОСОБА_7 та зазначивши свій номер телефону.

Суд першої інстанції дійшов висновків про те, що: ОСОБА_41 при проведенні обшуку намагалась знищити знайдені речі; про перебування ОСОБА_7 на святі в садочку, а саме 28.12.2016 ніхто крім неї та її подруги підтвердити не зміг, відео не збереглося, а з наданих фотографій не можливо встановити дату та час, коли вони були зроблені, а також їх справжність. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що саме ОСОБА_41 є завідуючою дитячого садочка, в якому відбувалось свято, на якому начебто був присутній ОСОБА_7 і саме такі висновки місцевого суду, на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованими та такими, що об`єктивно підтверджуються матеріалами провадження та з якими повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання захисника на те, що отримані відповіді з «Нової пошти» від 07.04.2017 та надання дозволу на затримання з метою приводу надавались під час того, як досудове розслідування було зупинено і тягнуть за собою недопустимість доказів, місцевий суд вважав недоречним, оскільки вказані дії були проведені для розшуку обвинуваченого і не можуть свідчити про порушенням вимог КПК України, і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання сторони захисту на незаконність проведення обшуку суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вказане питання було предметом оскарження за скаргою ОСОБА_13 .. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_13 було задоволено частково, а саме: зобов`язано повернути тимчасово вилучені речі, які не визнані речовим доказом, в частині визнання факту, що дозвіл на насіння зброї на ім`я ОСОБА_10 був підкинутий особами, що проводили обшук - відмовлено. Обшук був проведений на підставі ухвали суду та свідок ОСОБА_42 , який був понятим підтвердив, що дійсно в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 був знайдений та вилучений вказаний дозвіл. Таким чином, якихось об`єктивних даних, які свідчили б про незаконність проведення обшуку суду першої інстанції, як і суду апеляційної інстанції не було надано. Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що навпаки обшук, який був проведений за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 був проведений законно, обґрунтовано та його дані є належним та допустимим доказом.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що місцевий суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, дійшов висновку, що діяння ОСОБА_7 слід кваліфікувати за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, виходячи з характеру нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації, віку потерпілого, та поведінку під час та після скоєння злочину. Зокрема, судом першої інстанції було вірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на похилий вік потерпілого, наносив численні удари руками та ногами в область тулуба, голови, шиї з використанням знаряддя у вигляді підручного предмету побутового вжитку (металевим термосом). Крім того, суд зазначає, що при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, його дружина була позбавлена можливості чинити супротив та покликати на допомогу, оскільки її тримав інший нападник та при цьому демонстрував їй ніж для залякування, а після побиття та заволодіння речами, нападники витягнули з телефонів сім картки, чим також позбавили можливості потерпілу викликати швидку допомогу, зателефонувати сину або покликати когось на допомогу. Враховуючи, що суб`єктивна сторона діяння представляє собою вину у формі умислу до дій, а саме: нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, який є людиною похилого віку та перебував в безпорадному стані на підлозі, та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, яке охоплюється умислом винного, місцевий суд обґрунтовано не вбачав підстав для перекваліфікації злочину з умисного вбивства на умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть і з таким висновком також повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Умисне вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.

Таким чином, враховуючи те, що обвинувачений, разом з невстановленою слідством особою, зайшли в будинковолодіння і одразу висунули вимогу віддати їм пістолет, в якому вони були зацікавлені, та розпочали активні дії щодо залякування потерпілої та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , в подальшому їм заволоділи, та заволоділи іншим документами, а саме: паспортом та дозволом на зброю, місцевий суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що обвинувачений та його спільник діяли з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і ухвалити у справі виправдувальний вирок в порядку п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку із тим, що сторона обвинувачення не довела, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними та не задовольняє їх, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_7 у всіх інкримінованих йому діяннях, у тому числі, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187 КК України повністю доведена сукупністю зібраних належних та допустимих доказів у своєму взаємозв`язку.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в ході судового розгляду було проведено впізнання особи в порядку статті 355 КПК України. При цьому, у порушення ч. ч. 2, 3 статті 355 КПК України до пред`явлення особи для впізнання, потерпіла не вказала на ознаки, за якими вона може впізнати особу, а під час пред`явлення особи для впізнання, потерпіла не зазначила за якими саме ознаками вона впізнала підсудного. Таким чином, впізнання особи проведено з порушенням порядку, встановленому КПК України, а тому його результати у не можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні, оскільки не відповідають критерію допустимості в розумінні статті 86 КПК України, то колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає безпідставними такі доводи апеляційної скарги і такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів даного кримінального провадження (т.1 а.м.к.п.178-184) вбачається, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілою ОСОБА_11 був проведений згідно норм Закону, зокрема: потерпіла ОСОБА_11 до пред`явлення особи для впізнання вказала на ознаки, за якими вона може впізнати особу, яка напала на їхнє домоволодіння та на її чоловіка. Потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що 27.12.2016 близько 21:20, двоє невідомих осіб нанесли тілесні ушкодження її чоловікові - ОСОБА_10 , внаслідок яких останній помер. Особу впізнати зможе, обох чоловіків. Впізнати може за постаттю, за статурою, поглядом, тобто очима, формою обличчя та розміщенням брів.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілою ОСОБА_11 від 06.02.2017 не був проведений із порушенням порядку, встановленому КПК України, а тому його результати (дані) можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні. Ніяких істотних порушень КПК України при його проведенні не зафіксовано.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при проведенні протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілою ОСОБА_11 від 06.02.2017, потерпілу ОСОБА_11 було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Сумніватися у правдивості показань потерпілої ОСОБА_11 не було ні у суду першої інстанції, немає таких даних і в апеляційного суду. Під час його проведення потерпіла ОСОБА_11 заявила, що впізнає особу, яка зображена на фото №3 ( ОСОБА_7 ) за такими ознаками: «впізнала особу на фото №3 по очах «суровість погляду», худощаве лице з вираженими складками, не чітко виражені губи, ніс довгуватий, брови низько розміщені по відношенню до очей».

Крім того, даний протокол проведений за участю двох понятих: ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , які після його проведення у ньому розписалися, тобто засвідчили фактичні дані, які у ньому зафіксовані, зауважень до його проведення не висловили.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, порушень КПК України при проведенні протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілою ОСОБА_11 від 06.02.2017 не зафіксовано, а його дані є належним та допустимим доказом, який судом першої інстанції обґрунтовано, разом з іншими доказами у своїй сукупності покладений в основу обвинувального вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у протоколі обшуку чітко зазначено власником приміщення, в присутності якого проводився обшук, що документи вилучені під час обшуку були підкинуті працівниками поліції. Таким чином, обшук було проведено з порушенням порядку, встановленому КПК України, а тому його результати у не можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні, оскільки не відповідають критерію допустимості в розумінні статті 86 КПК України, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки протокол обшуку від 03.02.2017, який був проведений за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 , проведений на підставі ухвали слідчого судді (це підтверджується показаннями свідка ОСОБА_32 ), проведений за участі понятих (це, зокрема підтвердив свідок ОСОБА_30 ). При проведенні обшуку із кишені куртки, що знаходилася в коридорі, виявлено та вилучено дозвіл на носіння зброї на ім`я ОСОБА_10 , 3 мобільні телефони, чоловічі речі, сім-картка оператора «Life» та коробку «Vodafon».

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, дані цього протоколу обшуку є належним та допустимим доказом, оскільки судом не здобуто даних про істотні порушення прав учасників провадження при його проведенні.

Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси перевірялись доводи скарги про незаконність обшуку і інші доводи скарги. За результатами розгляду, скаргу ОСОБА_13 було задоволено частково, а саме: зобов`язано повернути тимчасово вилучені речі, які не визнані речовим доказом, а в частині визнання факту, що дозвіл на насіння зброї на ім`я ОСОБА_10 був підкинутий особами, що проводили обшук - відмовлено. Таким чином, якихось об`єктивних даних, які свідчили б про незаконність проведення обшуку суду першої інстанції, як і суду апеляційної інстанції не було надано. Це також додатково свідчить про те, що обшук, який був проведений за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 був проведений законно, обґрунтовано та його дані є належним та допустимим доказом, які у поєднанні з іншими доказами у даному кримінальному провадженні доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованих йому діяннях.

Що стосується того, що сукупність наявних доказів, на думку захисника, переконливо свідчить про те, що поведінка нападника до та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна у тулуб, не вказують на спрямованість дій нападника саме на позбавлення життя потерпілого, то колегія суддів вважає також такі доводи безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в помешканні потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, застосував щодо ОСОБА_10 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що він наніс останньому два удари кулаком в область обличчя, від яких ОСОБА_10 впав на підлогу, після чого одразу наніс останньому декілька ударів кулаками обох рук та ногами в ділянку тулуба справа та голові. Потім, тримаючи в правій руці металевий термос ємкістю 1 л., який знайшов в кухонній кімнаті, наніс ще декілька ударів по голові ОСОБА_10 , коли потерпілий знаходився в горизонтальному положенні на спині.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, врахувавши кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, зокрема те, що удари наносились у життєво важливий орган голову, неодноразово, від яких потерпілий упав, після цього обвинувачений не припинив своїх дій, а продовжив нанесення ударів металевим предметом - металевим термосом ємкістю 1 л., ще декілька ударів у той же життєво важливий орган голову, коли потерпілий уже перебував у положенні лежачи на спині і ніякого спротиву не чинив, крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , після того як потерпілий ОСОБА_10 упав на підлогу, одразу наніс останньому декілька ударів кулаками обох рук та ногами в ділянку тулуба справа та голові, враховуючи, що тілесні ушкодження наносились потерпілому - 1941 року народження, якому на час вчинення злочину було більше 75 років, тобто особі похилого віку. Врахувавши також те, що обвинувачений ОСОБА_7 припинив свої злочинні дії, лише після того, як потерпілий почав хрипіти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на спрямованість дій нападника саме на позбавлення життя потерпілого і з таким висновком також повністю погоджується суд апеляційної інстанції, і у зв`язку з чим доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, тобто не бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння, не підлягають до задоволення, так як спростовуються матеріалами провадження.

Колегія суддів апеляційного суду розцінює таку позицію захисту як направлену на уникнення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки вона повністю протирічить об`єктивно встановленим в судовому засіданні обставинам.

Колегія суддів апеляційного суду на доводи захисника про те, що клопотання захисту про витребування доказів, про призначення повторної судово-медичної та почеркознавчої експертизи, про допит потерпілої під час розгляду провадження в суді першої інстанції суд необґрунтовано відхилив, вважає безпідставними, оскільки колегією суддів місцевого суду при вирішенні цих питань наведені належні мотиви та підстави чому були прийняті саме такі рішення і суд апеляційної інстанції з такою мотивацією погоджується.

Щодо не встановлення, на думку захисника, мотиву злочинів, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки з матеріалів даного кримінального провадження вбачається встановлення корисливого мотиву вчинення кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не врахував, що якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Саме такий правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) зробила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17. Таким чином, у строк покарання обвинуваченому підлягало зарахування строку його попереднього ув`язнення з 22.03.2018 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону N 838-VIII від 26 листопада 2015 року, то колегія суддів вважає, що ці доводи є безпідставними та до задоволення не підлягають, оскільки це стосується не вчинення злочину в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), а перебування під вартою саме у цей період. А оскільки обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою, починаючи з 22.03.2018 року, то у такому випадку обвинуваченому підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення з 22.03.2018 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що й було правомірно та обґрунтовано застосовано судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 який просив винести щодо нього виправдувальний вирок, так як до вчинення кримінальних правопорушень він не причетний, оскільки: з кінця осені 2016 року до середини січня 2017 року він безвиїзно знаходився за своїм місцем проживання у с. Негровець Міжгірського району Закарпатської області, що у нього не було ні мотиву ні матеріальних можливостей для того, щоб їздити до м.Чигирина Черкаської області, що йому працівники Чигиринського РВВС підкинули дозвіл на газовий пістолет потерпілого, що обшук проводився, на думку апелянта, з порушенням вимог закону з підставними свідками та фальшивим ордером на обшук, що його односельчани підтвердили його алібі, тобто те, що під час вчинення кримінальних правопорушень він знаходився у с. Негровець Міжгірського району Закарпатської області. Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_11 заявила, що страждає слабоумством та глаукомою, проте впізнала обвинуваченого по бровам і це через три роки після вчинення кримінальних правопорушень, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена сукупністю зібраних доказів у своєму взаємозв`язку, а з приводу інших тверджень, зазначених в апеляційній скарзі, судом першої інстанції була дана оцінка цим твердженням, і з такою оцінкою даних обставин повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо твердження апеляційної скарги про те, що місцевий суд не взяв до уваги, що дружина обвинуваченого - ОСОБА_13 є інвалідом III групи, у нього на утриманні малолітній син - ОСОБА_26 та, що він єдиний годувальник у сім`ї, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, і вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі, із визначенням остаточного покарання у порядку, передбаченим ст.70 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просив провести часткове судове слідство та у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України повторно допитати потерпілу ОСОБА_11 .

Проте, колегія суддів відмовила у задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, оскільки сторона захисту заявила таке клопотання виключно з тих підстав, що вона не погоджується із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише при призначенні покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги те, що його дружина ОСОБА_13 інвалід III групи, у нього на утриманні малолітній син - ОСОБА_26 та, що він єдиний годувальник у сім`ї не підлягають до задоволення, оскільки при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, ступінь тяжкості наставших наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, за відсутності пом`якшуючих його відповідальність обставин та при наявності обставини, яка обтяжує його покарання - рецидив злочинів.

Частиною 2 статті 50 КК України, передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той самий строк з дня вручення йому копії вироку та ухвали.

Головуючий:

Судді: