БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/200/22
Провадження № 1-в/497/2/23
УХВАЛА

про розгляд подання органу пробації

щодо приведення вироку суду у відповідність

13.01.2023 року суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , вивчивши у приміщенні суду в м.Болград матеріали подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Запорізькій області ОСОБА_2 , що погоджене з начальником Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Запорізькій області ОСОБА_3 про вирішення питання щодо приведення судового рішення у відповідність відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Андіжан, Республіка Узбекистан, в/службовець в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , зі слів - українську розуміє, має середню освіту, неповнолітню дочку, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , станом на теперішній час виїхав з окупації і наразі орендує житло і фактично тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

- що засуджений вироком Болградського районного суду Одеської області від 07.10.2022р. за ст.407ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та, з застосуванням ст.75,76 КК України, - звільнений від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік,

ВСТАНОВИЛА:

27.12.2022р. до суду звернулася провідний інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Запорізькій області ОСОБА_2 , яким вона просить розглянути питання про приведення судового рішення у відповідність, посилаючись як на підставу на вимоги ст.537ч.1п.14 КПК України та на те, що вироком суду на засудженого ОСОБА_4 не покладено у супереч вимог п.1ст.76 КПК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ст.539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, а ч.3 цієї ж статті що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі.

Тому, вивчивши вимоги та доводи подання, судом з`ясоване наступне.

Статтею 534 КПК України регламентовано порядок виконання судових рішень у кримінальному провадженні: "1. В разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. 2. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню. 5. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом".

Питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені ст.537 КПК України зі змінами, встановленими ЗУ №1491-VIII від 07.09.2016р.: "1. Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання ...14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Питання про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України визначено статтею 610 КПК України, але стосується воно вироку суду іноземної держави, а тому не підлягає вирішенню в межах даного кримінального провадження.

Таким чином, на підставі ст.537ч.1п.14 КПК України суд має можливість вирішити інші питання під час виконання вироків, та про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З вироку Болградського районного суду Одеської області від 07.10.2022р. вбачається, що засудженому ОСОБА_4 вказаним вироком суду призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки, та, з застосуванням ст.75,76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Крім того, на засудженого покладені обов`язки, які він має виконувати протягом випробувального строку: відповідно до ч.1п.2 та ч.3п.2ст.76 України повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем фактичного проживання або командира відповідної військової частини в разі фактичного проходження служби, про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом, що виконуватиме виконання вироку органом з питань пробації за місцем проживання, або командиром відповідної військової частини, оскільки на момент судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 вважався військовослужбовцем.

Орган пробації своїм поданням, вважаючи, що суд, у супереч вимог чинного законодавства не поклав на засудженого обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, та просить своїм поданням вирішити питання про приведення судового рішення у відповідність, посилаючись на п.1ст.76 КПК України, однак не зазначивши якою саме нормою чинного законодавства регламентовано внесення змін у вирок суду, що набрав законної сили, - саме судом першої інстанції.

Так, як зазначено вище, кримінально-процесуальний кодекс містить ст.610, яка регламентує розгляд судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, що не узгоджується з текстом подання, оскільки воно не містить відомостей про будь-який вирок суду іноземної держави. Крім того, суд може привести вирок суду у відповідність зі змінами у законодавстві, які покращують стан засудженого, однак про існування таких обставин стосовно засудженого в поданні не йдеться. Міркуючи логічно, суд дійшов висновку, що орган пробації висуває вимогу до суду першої інстанції про зміну тексту вищевказаного вироку суду шляхом покладення на засудженого обов`язку, який на нього не покладений вироком суду, що є правом лише апелянта шляхом апеляційного оскарження судового рішення, але, станом на теперішній час, таку вимогу суд будь-якої інстанції задовольнити вже не має права, оскільки даний вирок суду ніким не оскаржувався та набрав законної сили. Аналізуючи текст вищезазначеного вироку, суд з`ясував, що стосовно засудженого ОСОБА_4 покарання призначено відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003р. про практику призначення судами кримінального покарання, Верховний Суд звернув увагу місцевих та апеляційних судів на те, що «Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів».

Тобто, суд, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_4 , та призначаючи йому покарання, врахував особливості призначення йому покарання, у т.ч. ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу, оскільки вирок суду не оскаржено.

Крім того, застосування додаткових обмежень, передбачених у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, є правом, а не обов`язком суду, що визначено судовою практикою, а саме, - рішенням ВС від 17.07.2018р. (у справі № 756/2962/17), яким суд відмовив у задоволенні скарги прокурора на ухвалу апеляційного суду, якою було знято з засудженого обов`язок не виїжджати за межі України. Крім того, Ухвалою колегії суддів судова палата з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 03.09.2019р. (справа №686/6552/18, провадження №11-кп/4820/404/19), також визнала, що «покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами (ч.ч.1,2ст.50 КК України). Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3ч.1ст.65 КК України). При призначенні покарання суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК (2341-14) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання (постанова пленуму ВСУ від 24.10.2003р. №7). Частиною 1 ст.76 КК України визначено, що в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Отже, конструкція зазначеної норми передбачає в обов`язковому порядку у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням покладення на засудженого обов`язків, передбачених у пунктах 1 та 2 ч.1 ст.76 КК України; разом з тим, з урахуванням у пункті 2 зазначеної норми розділового сполучника «або», що є синтаксичним розривом тексту, обов`язки, зазначені в ньому, слід розглядати як альтернативу один одному…. Враховуючи вищевказане, вимоги закону, конкретні обставини справи, зокрема особу обвинуваченого, принципи призначення покарання, в тому числі, принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів прийшла до висновку про те, що судом дотримано вимог закону про кримінальну відповідальність при визначенні обвинуваченому обов`язків, які він повинен виконувати у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням».

Виходячи зі змісту подання, суд з`ясував, що повноваження уповноваженого органу з питань пробації визначені ст.13 КВК України, згідно якої: « 1. Уповноважений орган з питань пробації у межах своїх повноважень забезпечує: здійснення нагляду за засудженими, звільненими від відбування покарання з випробуванням, звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей до трьох років; виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських і виправних робіт; реалізацію пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; проведення соціально-виховної роботи із засудженими, до яких застосовано пробацію; здійснення заходів з підготовки осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, до звільнення; направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів у порядку, визначеному статтею 57 цього Кодексу; здійснення інших визначених законодавством заходів, спрямованих на виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень».

Тобто, чинне законодавство не містить обов`язку органу пробації здійснювати періодичну реєстрацію засуджених до випробувального строку осіб. Крім того, жодним Законом не визначено періодичність такої реєстрації та обов`язок суду покладати на всіх таких осіб обов`язок з`являтися періодично на реєстрацію до органу пробації. Натомість, з самої назви статті 76 КК України «Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням» - не містить зобов`язального вислову у розумінні «суд зобов`язаний», з чого вбачається сенс законодавця щодо надання суду дискреції в цій частині процесуального Закону: суд «призначає» або «не призначає» - тобто, визначення цієї дії законодавцем покладається на розсуд суду з врахуванням особливостей кримінального провадження та особи засудженого і обставин кримінального провадення.

Вищевказане подання містить невірні твердження щодо непокладання вказаним вироком суду на засудженого обов`язків, передбачених ч.1ст.76 КПК України.

Натомість, з тексту вироку вбачається, що судом, відповідно до ч.1п.2,ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_4 протягом випробувального строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, що узгоджується з покладенням на орган пробації обов`язку здійснювати контроль за засудженим.

Статтею 533 КПК України регламентовано наслідки набрання законної сили судовим рішенням: "1. Вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України". Таким чином, орган пробації має обов`язок виконувати вирок суду, який набрав законної сили без надання оцінки судовому рішенню що мають право робити лише суди апеляційної та касаційної інстанції.

Відповідно до ст.164 КВК України, уповноважений орган з питань пробації: "веде облік засуджених протягом іспитового строку... Звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу". Цим Законом також не передбачена така обов`язкова дія обвинуваченого як з`являтися до органу пробації для реєстрації, однак цей Закон місить до таких осіб вимогу з`являтися за викликом до зазначеного органу, що узгоджується з абз.4 резолютивної частини вироку, яким суд ухвалив «покласти, згідно з вимогами ст.76ч.4 КК України, на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого, обов`язок: здійснювати нагляд за засудженим ...». Таким чином, орган пробації не позбавлений можливості здійснити виклик засудженого ОСОБА_4 для виконання вироку суду і здійснення нагляду щодо засудженого.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, у зв`язку з невизначеним у поданні органу пробації конкретним питанням, яке має розглянути суд щодо приведення вироку у відповідність на підставі якої норми чинного законодавства і на яке саме судове рішення, вищевказане подання органу пробації від 07.12.2022р. про розгляд питання щодо приведення судового рішення у відповідність підлягає поверненню для належного оформлення.

Згідно ч.6ст.539 КПК України, за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак повернення для дооформлення подання без розгляду не є його розглядом, однак породжує право заявника звернутися з ним до суду повторно після усунення недоліків, роз`яснених даною ухвалою. Також підлягає роз`ясненню заявнику положення ч.1ст.380 КПК України про наявність права на звернення до суду з іншим поданням.

Керуючись ст.78 ч.1 КК України, ст.ст.537ч.1п.9, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Запорізькій області ОСОБА_2 , що погоджене з начальником Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Запорізькій області ОСОБА_3 , - про вирішення питання щодо приведення судового рішення у відповідність, - відносно ОСОБА_4 , - повернути заявнику для належного оформлення.

Роз`яснити заявнику, що він має право врахувати положення та можливості, надані йому ч.1ст.380 КПК України, яка регламентує: «якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1