ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2797/22 Номер провадження 11-кп/814/1237/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено спільне подання ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" і Спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

24 липня 2015 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.187, ст.198, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1,ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

звільнено умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 8 днів від відбування покарання.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього положень ст.81 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що протягом усього строку відбування покарання в цілому поведінка засудженого була нестабільною та останній не довів своє виправлення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення представника установи виконання покарань про те, що ОСОБА_8 за час відбування покарання в ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" характеризується позитивно та працевлаштований, заперечення засудженого проти апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 24 липня 2015 року Шосткинським районним судом Сумської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.187, ст.198, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1,ч.3 ст.357, ч.1 ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засудженим за те, що він восени 2013 року придбав, затим носив при собі та зберігав без передбаченого законом дозволу до 23 квітня 2015 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 вогнепальну зброю - пістолет «ПГШ 790».

31 березня 2015 року в нічний час доби ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля другого під`їзду буд. АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою заволодіння чужим майном, підбігли до ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_8 підбіг до потерпілого ззаду та своєю долонею закрив рот останньому, щоб він не мав змоги кричати та покликати на допомогу, а неповнолітній ОСОБА_10 підбіг до потерпілого спереду та став обшукувати кишені його одягу в пошуках майна, яким можна заволодіти. Оскільки потерпілий здійснював активний опір та намагався вивернутися від нападників, то ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , нанесли йому множинні удари по тулубу й голові. ОСОБА_8 за мовчазної підтримки ОСОБА_10 раптово та несподівано для ОСОБА_11 погрожував пістолетом «ПГШ 790» КО 007010, калібру 9 мм P.A., приставляючи його до тулуба ОСОБА_11 , що останній сприймав реально. Так як ОСОБА_11 і після цього продовжував здійснювати активний опір діям нападників, через що ОСОБА_10 не міг у повному обсязі перевірити кишені ОСОБА_11 із метою відшукання майна, яким можна заволодіти, то ОСОБА_8 передав згаданий пістолет ОСОБА_10 , який приставив цей пістолет до тулуба ОСОБА_11 , наказуючи останньому мовчати. У результаті наведених вище протиправних дій ОСОБА_8 і ОСОБА_10 заподіяли ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження та заволоділи його майном на загальну суму 1 922 гривні.

Також ОСОБА_8 із ОСОБА_10 при зазначених вище обставинах у ході вчинення нападу на ОСОБА_11 заволоділи посвідченням ветерана МВС на ім`я ОСОБА_11 № НОМЕР_1 , виданим ФЕВ УМВС України у Сумській області 16 квітня 2003 року, тобто важливим особистим документом, який вони витягли з кишені одягу ОСОБА_11

04 квітня 2015 року приблизно о 07 годині ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, будучи на той час обізнаним про вчинення неповнолітнім ОСОБА_10 відкритого викрадення мобільного телефону марки «LENOVO A 369I», який належав ОСОБА_12 , заздалегідь не обіцяючи, придбав у ОСОБА_10 вказаний мобільний телефон, чим забезпечив собі можливість розпоряджатися ним як своїм власним та після цього з 04 до 23 квітня 2015 року зберігав цей мобільний телефон (а.о.с. 4-6).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 04 січня 2016 року, кінець цього строку 04 січня 2024 року. У місцях позбавлення волі ОСОБА_8 знаходиться з 04 січня 2016 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

За матеріалами провадження та особової справи з 05 січня 2016 року ОСОБА_8 перебував у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», з 21 лютого 2016 року - в ДУ "Сумський слідчий ізолятор", де характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, стягнень і заохочень не мав.

З 20 квітня 2016 року року засуджений відбував покарання у ДУ "Менська виправна колонія (№91)", де був працевлаштований, мав 2 заохочення у вигляді подяк від 19 жовтня 2017 року та 23 квітня 2018 року, притягувався до дисциплінарної відповідальності 30 листопада 2018 року за зберігання заборонених предметів (сім-картки), за що отримував стягнення у вигляді догани, яке знято.

Із 10 січня 2019 року ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)", де має 2 стягнення у вигляді попередження від 22 жовтня 2019 року за порушення встановленого режиму відбування покарання (повернення з відпустки із залишками алкогольного сп`яніння), а також догани від 29 січня 2020 року за зберігання заборонених предметів (сім-картки), які погашені, 10 разів заохочувався у вигляді подяк і дострокового зняття раніше накладеного стягнення, працевлаштований, сплатив стягнуті з нього за вироком суду 491 гривень 04 копійки процесуальних витрат і в порядку виконавчого провадження в рахунок відшкодування майнової шкоди - 2 246 гривень 70 копійок, бере участь у заходах вихованого характеру, вину у вчиненому злочині визнає, що підтверджується даними характеристик ДУ "Менська виправна колонія (№91)" від 14 вересня 2018 року, ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" від 02 жовтня 2019 року, 08 січня 2020 року, 12 січня та 05 травня 2021 року, 10 березня, 14 липня 2022 року, матеріалів про заохочення стягнення й працевлаштування засудженого (т.1 а.о.с.39-41, 42, 64, 81, 93,123,182, 200, т.2 а.о.с.3-4, 38-39, 44, а.с.п.5-6).

При цьому, за змістом характеристик засуджений протягом усього строку відбування покарання характеризувався як позитивно, так і посередньо. Окрім того, в характеристиці ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" від 08 січня 2020 року констатовано, що ОСОБА_8 не завжди дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться упереджено (т.1 а.о.с.123).

Засуджений, хоча й був майже постійно працевлаштований, однак норми виробітку виконував не завжди, за рішенням дисциплінарної комісії установи від 29 січня 2020 року із ОСОБА_8 проводилась бесіда виховного характеру за те, що він відмовився від роботи, що підтверджується довідками ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" (т.1 а.о.с. 129, 137, 153, 159, 166, 176, 191, 207).

Процес же порівняно сталого отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватися із серпня 2020 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 04 січня 2016 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а ближче до періоду часу, пов`язаного з виникненням передумов для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначене узгоджується з даними витягу з протоколу засідання комісії ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" від 08 січня 2020 року №1, відповідно до якого ОСОБА_8 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким через відсутність належного процесу виправлення (а.о.с. 125).

Із сукупності встановлених вище обставин убачається, що в поведінці засудженого наявні певні позитивні тенденції, однак за увесь час відбування покарання його поведінка не була сумлінною, а навпаки - нестабільною та непослідовною, про що свідчать характеристики у матеріалах особової справи, як позитивної, так і посередньої спрямованості, отримання ОСОБА_8 заохочень без притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо перед виникненням передумов для вирішення питання про застосування положень ст.81 КК України, наявність у засудженого поряд із заохоченнями 3 стягнень, у тому числі за повторне злісне порушення встановленого порядку відбування покарання (зберігання заборонених предметів), які хоча зняті та погашені, однак підтверджують схильність ОСОБА_8 до свідомого грубого порушення встановлених КВК України заборон і те, що він після вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння належних висновків для себе не зробив, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі, повернувшись з відпустки із залишками алкогольного сп`яніння. Також ставлення засудженого до праці не було завжди належним.

На думку колегія суддів, є відсутніми підстави вважати про досягнення ОСОБА_8 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Так, доцільність і необхідність цього інституту викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні ОСОБА_8 , а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, який через це дійшов помилкового висновку про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні спільного подання установи виконання покарань і спостережної комісії.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні спільного подання ДУ "Крюковська виправна колонія (№29)" і Полтавської спостережної комісії при райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4