Номер провадження: 11-кп/813/2196/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2022 року, в кримінальному провадженні №0000821 від 09 липня 2022 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, терміном до 06 січня 2023 року. Крім того відносно обвинуваченого визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн. У разі внесення застави на Політанського покладено обов`язки передбачені ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням адвокат ОСОБА_6 подала в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеса від 08 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, або змінити ухвалу, зменшивши розмір застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначила, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків можливої неналежної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , а також неможливість застосування відносно нього більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого, який має вищу освіту, постійне місце проживання, родину, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Вказує, що визначений обвинуваченому судом розмір застави є непомірним, оскільки ОСОБА_7 не працевлаштований, його мати втратила роботу у зв`язку із запровадженням воєнного стану, цивільна дружина виховує дитину 2018 року народження, батько ОСОБА_7 помер.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Захисник відмовилася від свого клопотання про доставку ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, в судових дебатах адвокат залишилася на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотаннях прокурора підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом у судовому засіданні належним чином перевірені, при цьому заслухані доводи прокурора та сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання прокурора, з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу.

Так, матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. На даний час у справі здійснюється судове провадження, та питання існування в діях ОСОБА_7 ознак складу вказаного злочину є предметом перевірки, а тому суд апеляційної інстанції в ході перевірки ухвали суду про обрання запобіжного заходу не вправі надавати оцінку питанню доведеності вини щодо вчинення ним інкримінованого злочину.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів встановила належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував існування зазначених ризиків, зважаючи на сукупність таких обставин як тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також відомості про його особу.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Колегія суддів при цьому зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні вказаного ризику, проте, разом з іншими обставинами повинна враховуватись судом під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Так, судом першої інстанції, відповідно до положень ст.178 КПК України, обґрунтовано враховано відомості про обвинуваченого, про його вік, наявність соціальних зв`язків, відсутність судимостей, а також джерел до існування.

Встановлено існування ризику скоєння аналогічних кримінальних правопорушень, оскільки, ОСОБА_7 хоч раніше і не притягався до кримінальної відповідальності, проте не має офіційного джерела доходів та йому інкримінується незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин вагою 2363,703 г, що може вказувати можливість обвинуваченого, перебуваючи на волі, з отримання незаконного доходу, вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Також наявний ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих оскільки він зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, з огляду на тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, враховуючи, що судове провадження перебуває на підготовчій стадії, колегія суддів доходить висновку про відсутність об`єктивної можливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти наведеним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомості, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність у обвинуваченого сім`ї, а також малолітньої дитини на утриманні суд апеляційної інстанції хоч і приймає до уваги, проте вказані обставини, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, тяжкість та характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також перелік ризиків, що встановлені судом першої інстанції, не є визначальними аргументами для застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується питання визначеного обвинуваченому розміру застави, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 182 КПК України - застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього обов?язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов?язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від восьмидесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких.

Таким чином суд першої інстанції, обґрунтовано керувався положеннями п.3 ч.5 ст.182 КПК України при визначенні ОСОБА_7 розміру застави. При цьому, суд врахувавши відомості про характер інкримінованого обвинуваченому злочину, ризики передбачені ст.177 КПК України, та особу обвинуваченого визначив йому мінімально можливий розмір застави, що передбачений відповідною нормою.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_7 меншого розміру застави, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки норми чинного КПК України не передбачають визначення для особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, розміру застави меншого ніж 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та обґрунтовано визначив обвинуваченому заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 В ОСОБА_8 В ОСОБА_9