Провадження № 11-кп/824/2476/2023 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 17 квітня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0002688 від 08.10.2022 р. відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , кожен з яких обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України..

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 17 квітня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт у нічний час доби.

Мотивуючи свої вимоги захисник зазначає, що ризики, на які вказує прокурор є необгрунтованим та на даний час істотно зменшилися, проте судом не перевірено обгрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК україни, а також не перевірено можливості застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду, зокрема, про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що в поданій апеляційній скарзі захисник не порушує питання про розгляд апеляційної скарги за його участю, не надходило таких клопотань і від інших учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе розгляд провадження здійснювати без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Так, під час розгляду суд встановив, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, що свідчить про існування ризику, що перебуваючи на волі обвинувачена може переховуватись від суду.

При цьому, суд визнав доведеним існування ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують підстави для продовження строку тримання під вартою, обгрунтованість висунутого обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченої, яка не судима, неодружена, не має міцних соціальних зв`язків, не працює.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції належно перевірено можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, проте, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також даних про особу ОСОБА_6 , зроблено обгрунтований висновок про те, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої, з чим погоджується колегія суддів.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 17 квітня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: