№ 207/1742/22
№ 1-кп/207/133/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № 0000324 від 15.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання до набрання вироком суду законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав зазначене клопотання.

Прокурор покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправного діяння, в якому він обвинувачується, а також те, що ОСОБА_5 зареєстрований у Київській області, на момент затримання офіційно не працював, не мав постійного заробітку, наявність ризику переховування від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою до набрання вироком суду законної сили і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. Також суд враховує, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити, для забезпечення належного виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на особисте зобов`язання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1