Справа № 296/7806/22
УХВАЛА
Іменем України

11 листопада 2022 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000128 від 15.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним клопотанням у якому, просить суд скасувати арешт накладений на автомобіль марки «ЗАЗ SENS» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , передати транспортний засіб на належне зберігання, а також зобов`язати уповноважену особу безоплатно повернути майно.

В обґрунтування клопотання вказує, що 20 квітня 2022 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира по справі №296/1839/22 було накладено арешт на автомобіль марки «ЗАЗ SENS» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Вважає, що на даний час необхідно скасувати арешт, оскільки всі процесуальні дії стосовно транспортного засобу проведені.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засідання вказав, що автомобіль є речовим доказом та має значення для справи. Разом з тим, з автомобілем було проведено необхідні слідчі дії, а тому не заперечує щодо часткового скасування арешту на автомобіль із залишенням заборони на його відчуження.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2022р. у рамках кримінального провадження № №0000128 від 15.04.2022, за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «ЗАЗ SENS» р/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного серії НОМЕР_2 , виданого 14.09.2019 ТСЦ 1841, належить ОСОБА_3 .

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and ОСОБА_2 v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Вбачається, що арешт накладався з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доводи власника майна, пояснення прокурора щодо скасування арешту, зважаючи на строки арешту та позбавлення власника можливості використовувати автомобіль, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню в частині скасування арешту щодо позбавлення права розпорядження та користування майном. Оскільки автомобіль визнано речовим доказам у кримінальному провадженні, зважаючи на обставини справи та значення доказів у справі, слідчий суддя вважає недоведеною можливість скасування заборони на його відчуження.

Клопотання в частині повернення майна, відносно якого скасовано арешт, задоволенню не підлягає, оскільки таке майно слід повернути у разі скасування арешту. Лише за умови не виконання обов`язку щодо повернення майна, з якого було скасовано арешт, власник майна має право оскаржити таку бездіяльність слідчого, прокурора.

Керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений у межах кримінального провадження №0000128 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2022 року у справі №296/1839/22 на автомобіль марки «ЗАЗ SENS» р/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного серії НОМЕР_2 , виданого 14.09.2019 ТСЦ 1841, належить ОСОБА_3 , в частині позбавлення права на розпорядження та користування.

В задоволенні клопотання про скасування арешту в частині позбавлення права на відчуження - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1