УХВАЛА

21 березня 2023 року

м. Київ

справа № 216/1675/22

провадження № 51-1363ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Однак викладені захисником ОСОБА_5 у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК, у частині повноважень Суду за наслідками касаційного розгляду.

Так, касатор порушив питання, зокрема про часткове скасування вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалення нового вироку, проте ОСОБА_5 не зазначено в якій частині підлягає скасуванню вирок суду першої інстанції. Також Суд зауважує, що ухвалення нового вироку не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Поряд із указаною вище вимогою захисник одночасно заявив вимогу про скасування вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 426-1 КК та необхідності закриття кримінального провадження на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Однак така вимога не дає можливості однозначно встановити з якої саме, на думку скаржника, підстави необхідно закрити кримінальне провадження, оскільки касатор стверджує про наявність одночасно двох взаємовиключних підстав для цього.

Зазначене вище свідчить, що захисник фактично заявляє дві самостійні вимоги щодо вироку місцевого суду.

До того ж ОСОБА_5 також порушив питання про необхідність застосування щодо ОСОБА_4 положень статей 75, 76 КК й необхідність часткового задоволення цивільного позову про стягнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди, що фактично свідчить про необхідність ухвалення рішення, передбаченого п. 4 ч. 1 ст.436 КПК, а саме зміну судових рішень.

Зазначені вище недоліки не даютьВерховному Суду можливості встановити дійсну позицію захисника щодо результатів касаційного розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог особи, яка її подала, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Із вимог касаційної скарги убачається, що касатор не погоджується, окрім іншого з судовими рішеннями в частині вирішення цивільного позову, зокрема щодо стягнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Однак захисник, порушуючи перед судом касаційної інстанції питання про зменшення сум відшкодування шкоди, які підлягають стягненню з засудженого, не зазначає обґрунтувань щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень у частині вирішення цивільного позову.

Крім того, ОСОБА_5 ,заявляючи вимогу про застосування щодо його підзахисного положень статей 75, 76 КК не наводить обставин, які, на його думку, свідчать про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 2 ст. 433 КПК, зокрема передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а тому неузгодженість вимог касатора у касаційній скарзі з положеннями ст. 436 КПК і відсутність обґрунтувань у зазначеній вище частині перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3