ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/189/23 Справа № 693/407/22 Категорія: ч.1 ст.135 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2022, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Жашків Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 18 944 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 05 коп.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 08.11.2021р. близько 00 годин 35 хвилин, керуючи автомобілем «Citroen С3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням м. Жашків - с. Литвинівка Уманського району Черкаської області, в напрямку с. Литвинівка Уманського району Черкаської області, ОСОБА_10 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався по правому краю проїзної частини в напрямку с. Литвинівка, ведучи в руках велосипед, тим самим поставив його в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги ОСОБА_11 , не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив його у небезпеці, зникнувши з місця пригоди, тим самим порушивши вимоги п.2.10. а), г) Правил дорожнього руху України.

У подальшому ОСОБА_11 від отриманих внаслідок наїзду тілесних ушкоджень у виді відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток лицевого та мозкового черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки з забоєм-розмізчення головного мозку, закритої тупої травми грудної клітки: перелому правої лопатки, перелому грудини, множинних двосторонніх переломів ребер з забоями легень та двостороннім гемотораксом (накопиченням крові в плевральних порожнинах), розривом правого та лівого шлуночків серця; переломів шийного та грудного відділів хребта, закритої тупої травми органів черевної порожнини та заочеревинного простору: крововиливів в навколониркову клітковину правої та лівої нирки, розриву печінки, гемоперитонеуму (накопичення крові в черевній порожнині), закритого перелому верхньої третини правої гомілки та нижньої третини правого передпліччя, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя, помер на місці події.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок районного суду, пом`якшити призначене йому покарання, а саме звільнити від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що місцевим судом безпідставно не враховано пом`якшуючу обставину, як щире каяття та визнання вини, обтяжуючих обставин не встановлено. При цьому зазначає, що раніше він не судимий, а притягнення його до адміністративної відповідальності не пов`язане з даними обставинами, за якими притягнуто його до кримінальної відповідальності. Вважає, що йому призначено максимальну міру покарання при відсутності обтяжуючих обставин.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Ці вимоги закону судом в повному обсязі виконані.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст. 135 КК України, завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан.

Висновок суду щодо доведеності винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені в порядку ст.349 КПК України.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації його дій, який винуватість визнав в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ч.3 ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію її дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Призначаючи покарання Голобородьку місцевий суд дотримався Загальної частини та в межах Особливої частини кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, характеризується посередньо, проходив лікування у лікаря нарколога в Жашківській багатопрофільній лікарні, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не працює, вчинив один епізод злочинної діяльності, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.135 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із приписами ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш як 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Районним судом при визначенні розміру та виду покарання враховані дані про особу обвинуваченого, визнання вини, взято до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому призначення покарання саме в такому виді і розмірі 2 роки позбавлення волі є справедливим, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення, загибель людини, які є непоправними. При цьому обвинувачений ОСОБА_12 нікому не повідомив про те, що він збив людину. До слідчого з`явився через півроку, саме тоді, коли була встановлена його особа. До потерпілих не звертався, не вибачався та не намагався відшкодувати шкоду. Крім того, вже після події на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП.

Таким чином, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_12 не знайшло своє відображення у матеріалах кримінального провадження, а саме: бажання виправити наслідки вчиненого, готовність нести покарання, намагання відшкодувати завдані злочином збитки, а тому обвинувачений формально визнав свою винуватість, що не узгоджується з ознаками щирого каяття, яке не може бути визнано обставиною, що пом`якшує призначене ОСОБА_12 покарання.

Вказані обставини характеризують ОСОБА_12 як особу, яка намагалася уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, а тому відсутні підстави для застосування положень ст.75 КК України, а покарання саме в такому виді і розмірі є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в розумінні положень ст.50 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Підстав для пом`якшення покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, як на цьому наполягає обвинувачений, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на 2 роки через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд при постановленні вироку в повному обсязі дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя -

Судді -