Справа № 156/337/21
Провадження № 1-кп/156/8/23
ВИРОК

Іменем України

16 січня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Іваничі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000120 від 04.03.2021 року щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орищі Іваничівського району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 , непрацюючого, розлученого, засудженого вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 год громадських робіт, які відбув повністю 16 березня 2021 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 04 березня 2021 року близько 23 год 55 хв. перебував на АДРЕСА_1 де у нього виник злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 в якому вона проживає.

В подальшому, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зайшов на територію домоволодіння, що в АДРЕСА_2 . Далі, перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_4 діючи всупереч волі законного володільця, не маючи законних підстав, порушуючи встановлений законом порядок, відчинив незачинені двері та незаконно проник до житлового будинку, який належить ОСОБА_6 . Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , який незаконно проник до житлового будинку ОСОБА_6 порушено право останньої на недоторканість житла.

Крім того, 05 березня 2021 року в період часу з 00 год. по 02 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в житловому будинку, що в АДРЕСА_2 , керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_8 удари кулаками рук та дерев`яною табуреткою в область обличчя та голови, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 50 від 07 квітня 2021 року: гематома в лівій тім`яній ділянці волосяної частини голови, гематоми на обличчі справ, параорбітальні гематоми справа, перелом передньої стінки правої верхньої щелепової пазухи, струс головного мозку, синець на носі, закритий перелом кісток спинки носа з порушенням функції носа. Враховуючи локалізацію, характер тілесних ушкоджень, вони утворились від ударної травмувальної, ударно-сотрясаючої (відносно струсу головного мозку) дії тупих предметів з обмеженою травмувальною поверхнею. За ступенем тяжкості гематома в лівій тім`яній ділянці волосяної частини голови, гематоми на обличчі справа, пара орбітальні гематоми справа відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, синець на носі, закритий перелом кісток спинки носа з порушенням функції дихання, струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, перелом передньої стінки правої верхньої щелепової пазухи відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, заперечивши проникнення в житло потерпілої, та визнавши завдання ним потерпілій тілесних ушкоджень руками та дерев`яною табуреткою. Обвинувачений показав, що він йшов до магазину, щоб придбати горілку. Магазин був закритий. Він побачив світло у вікні будинку ОСОБА_6 і вирішив піти туди, щоб придбати горілку у неї. ОСОБА_6 відчинила йому двері, і після того, як він пояснив їй причину приходу, потерпіла пішла до кімнати і згодом принесла горілку. Він скуштував горілку, яку дала потерпіла, в результаті чого йому стало зле, і у нього з потерпілою на цьому підґрунті виник словесний конфлікт, в ході якого потерпіла кинула в нього табуретку. Після цього він розсердився та завдав потерпілій удари кулаком в обличчя та кинув в неї табуретку. Згодом він пішов додому, а вранці до нього прийшла поліція. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає повністю.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у проникненні в житло потерпілої, його вина у вчиненні такого правопорушення, а також у завданні потерпілій тілесних ушкоджень знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, потерпіла показала суду, що 04 березня 2022 року пізно ввечері вона не спала; світло в її будинку було увімкненим, а двері не були зачиненими. Вийшовши в коридор, вона побачила обвинуваченого ОСОБА_4 , який зайшов у будинок без її дозволу. Він взяв її за груди, штовхнув до хати і почав бити, завдавши удари кулаками рук та дерев`яною табуреткою в область обличчя та голови. Побиття продовжувалось до 02 год ночі, вона була майже без свідомості. Згодом він запхав її під ліжко, де вона просиділа до 06 год ранку. Після того подзвонила в поліцію, а згодом приїхала швидка і забрала її в лікарню.

У зв`язку з отриманими травмами вона перебувала на стаціонарному лікуванні та купувала необхідні ліки. По даний час терпить головний біль, купує знеболюючі медичні препарати. Обвинувачений жодного разу не поцікавився станом її здоров`я після побиття. Спричиненими тілесними ушкодженнями їй завдано значних моральних страждань, оскільки вона перенесла сильну біль та була позбавлена нормального спілкування. Просить стягнути з обвинуваченого на її користь 6 022,14 гривень у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 50 000 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди. Також просить стягнути з обвинуваченого судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу. В ході судового розгляду потерпіла цивільний позов підтримала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що вранці до ного зателефонувала ОСОБА_6 та попрохала його прийти та подивитися, що з нею зробив ОСОБА_4 , який вночі приходив до неї і побив її. Прийшовши до потерпілої він побачив, що у неї побито лице зліва. Самої події він не бачив, потерпіла стверджувала, що її побив ОСОБА_4 . Крім цього на запитання захисника свідок вказав, що потерпіла ОСОБА_6 схильна всіх оговорювати. Також потерпіла продає горілку, яку перед приїздом поліції винесла з будинку. ОСОБА_4 працьовитий; випадків, щоб обвинувачений когось бив, потерпілий не знає.

На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суду надано та досліджено у судовому засіданні наступні письмові докази:

- рапорт, відповідно до якого 04.03.2021 року отримано заяву ОСОБА_6 та зареєстровано ЄО за № 1402 від 04.03.2021 року як інші тілесні ушкодження; відповідно до фабули ЄО: 04.03.2021 року о 00:00 за адресою: АДРЕСА_2 одночельчанин ОСОБА_10 ввірвався в будинок заявниці, наніс тілесні ушкодження, погрожував фізичною розправою, звинувачував заявницю у тому, що вона розпускає про нього плітки;

- рапорт, відповідно до якого 14.04.2021 року отримано заяву працівника поліції та зареєстровано ЄО за № 2512 від 14.04.2021 року як інші злочини проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини; відповідно до фабули ЄО: 04.04.2021 року о 16:31 за адресою: АДРЕСА_2 до працівника поліції звернулася гр ОСОБА_6 та повідомила про те, що 04.03.2021 року близько 12 ночі одночельчанин ОСОБА_10 проник до житла шляхом вільного доступу;

- рапорт, відповідно до якого 04.03.2021 року отримано заяву працівника поліції та зареєстровано ЄО за № 360 від 04.03.2021 року як інші тілесні ушкодження; відповідно до фабули ЄО: 04.03.2021 року від лікаря ОСОБА_11 надійшло повідомлення про те, що 04.03.2021 року ЕМД з адреси проживання доставлено ОСОБА_6 . Сьогодні її сусід наніс тілесні ушкодження;

- рапорт, відповідно до якого 04.03.2021 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 357 від 04.03.2021 року як інші тілесні ушкодження; відповідно до фабули ЄО: 04.03.2021 року о 00:00 год за адресою: АДРЕСА_2 односельчанин ОСОБА_10 ввірвався в будинок заявниці, наніс їй тілесні ушкодження, погрожував фізичною розправою, звинувачував заявницю у тому, що вона розпускає про нього плітки;

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про вчинене кримінальне правопорушення від 04.03.2021 року відповідно якого 04.03.2021 року близько 00 год 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_10 в ході словесного конфлікту та з особистих неприязних стосунків наніс ОСОБА_6 удар обома руками, ногами та дерев`яною табуреткою, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синців та гематом;

- постанова ст. дізнавача СД ВП № 1 Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 від 26.03.2021 року про призначення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні № 0000120 від 04.03.2021 року;

- висновок судово-медичної експертизи від 07.04.2021 року № 50, з якого вбачається, що на тілі ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості, гематома в лівій тім`яній ділянці волосяної частини голови; гематоми на обличчі справа; параорбітальні гематоми справа відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; синець на носі та закритий перелом кісток спинки носа з порушенням функції носа, струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелом передньої стінки правої верхньо-щелепної пазухи - відносяться до категорії середньої ступені тяжкості по признаку тривалості розладу здоров`я;

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2021 року та додаток до такого - DVD-диск, з яких слідує, що слідчий експеримент проводився у житловому будинку ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В ході слідчого експерименту ОСОБА_6 розповіла, що 04.03.2021 року близько 00:00 год перебувала в коридорі будинку та показала місце її перебування. Після цього ОСОБА_6 вказала на вхідні двері, через які зайшов ОСОБА_4 та вказала, що він схопив її за верхній одяг і показала яким чином. Потерпіла сказала, що ОСОБА_4 наніс їй декілька ударів кулаком в обличчя. Надалі ОСОБА_6 розповіла та показала як ОСОБА_4 затягнув її до кімнати і де саме вона перебувала в лежачому положенні на лівому боці, а ОСОБА_4 наносив їй удари руками; взяв дерев`яну табуретку та наносив потерпілій удари такою табуреткою. Потерпіла вказала на місцезнаходження табуретки в кімнаті. Надалі потерпіла вказала на ліжко та повідомила, що ОСОБА_4 наносив їй тілесні ушкодження ногами по тілу, внаслідок чого вона опинилася під ліжком. Також в ході слідчого експерименту потерпіла заявила, що жодного дозволу заходити в будинок вона ОСОБА_4 не давала.

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про вчинене кримінальне правопорушення від 14.04.2021 року відповідно якого 04.03.2021 року близько 00 год 00 хв., ОСОБА_4 через незачинені двері незаконно проник до житла за адресою: АДРЕСА_2 , котрий належить заявниці;

- свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до якого власницею такого є ОСОБА_6 .

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Невизнання вини обвинуваченим щодо проникнення в будинок потерпілої, оскільки вона, начебто, його запросила, суд оцінює критично, як намір уникнути відповідальності, так як його покази спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, недоторканність житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою.

Положеннями статті 12 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН від 16 грудня 1966 року передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла; кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Так, відповідно до частини 1 цієї статті не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі як засади кримінального судочинства (стст.7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Крім того, ч.1 ст.233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Національне законодавство дає визначення поняттю житлу та іншому володінню особи. Так, житло це певне приміщення. Будь-якому житлу притаманно те, що це певна будівельна споруда капітального типу чи її частина. Житло має стіни, перекриття, підлогу, стелю, дах. Житлом є не будь-яке приміщення, а саме таке, що призначено для постійного чи тимчасового проживання людей. Основна відмінність житла від нежилих будівель полягає у різному їх призначенні. Перші призначені для постійного чи тимчасового проживання громадян (ст. 6 Житлового кодексу). Інші використовуються для потреб промислового характеру, як об`єкти інфраструктури, адміністративні заклади тощо.

Частиною 2 ст. 233КПК України визначено наступне. Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Під незаконним проникнення до житла, або іншого володіння необхідно розуміти будь-яке вторгнення у житло, або інше володіння, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

З обставин справи та досліджених доказів вбачається, що будинок належний потерпілій, є житлом, в розумінні норм законодавства.

При цьому, суд бере до уваги правовий висновок щодо проникнення як кваліфікуючої ознаки розбою, що зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року (справа№569/1111/16-к). Зокрема, у судовому рішенні зазначено, що проникнення передбачає, щоб особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Моментом проникнення до житла потерпілої є дії обвинуваченого у вигляді відкриття дверей та входження до приміщення квартири, а проникнення в житло в пізній час без дозволу володільця і без законних підстав є порушенням недоторканності житла, яке тягне настання відповідальності за частиною першою ст.162 КК України.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений 04.03.2021 року близько 23 год. 55 хв. незаконно проник до належного ОСОБА_6 житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 та в якому потерпіла проживає.

Таким чином, показання обвинуваченого щодо проникнення до житла потерпілої спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні письмових доказів, показаннями потерпілої, допитаної в ході судового провадження, які, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про їх достатність для прийняття відповідного рішення щодо винуватості ОСОБА_4 , кваліфікуючи його дії за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України відноситься до кримінального проступку, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України відноситься до нетяжкого злочину); обставини його вчинення щодо потерпілої ОСОБА_6 , як непрацездатної особи похилого віку, що істотно підвищує суспільну небезпечність протиправних дій; дані про особу обвинуваченого (має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, тимчасово не працює, розлучений, має сина, раніше був засуджений вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 год громадських робіт, які відбув повністю та 16 березня 2021 року знятий з обліку Іваничівського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області по відбуттю строку покарання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, у лікаря-нарколога на обліку перебуває з 15.03.2021 року), та ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у частковому визнанні вини, однак належних висновків для себе не зробив, оскільки має місце рецидив злочинів та неодноразове порушення обвинуваченим обраного судом йому запобіжного заходу.

Обставиною, що пом`якшує покарання за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують покарання за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 162 КК України, суд відносить рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи наведене та конкретні обставини вчиненого злочину, думку публічного обвинувачення, потерпілої, її представника та захисника, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, стан сім`ї, відношення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 162 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України, у виді обмеження волі із застосуванням ст. 70 КК України.

Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень судом не встановлено, а тому підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Суд також враховує наявність невідшкодованих претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої, відсутність тяжких наслідків від вчиненого. Так, потерпілою заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6 022,14 грн та моральної шкоди в сумі 50 000 гривень. Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. У відповідності до ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою,яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №-4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд враховує душевні страждання потерпілої, їх характер, тривалість та обсяг, характер немайнових втрат.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статті 1166, 1167 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.

На обґрунтування цивільного позову в частині майнової шкоди до позовної заяви потерпілою долучено копії медичних документів та квитанції, які підтверджують понесення витрат на придбання ліків у загальному розмірі 6 022,14 гривень (а.с.31-32, том 1).

Оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілій ОСОБА_6 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_4 , останній шкоду не відшкодував, враховуючи встановлені в судовому засіданні факти вчинення кримінальних правопорушень, а також беручи до уваги докази витрат потерпілої на лікування, цивільний позов про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди підлягає до повного задоволення. Відтак, з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 6 022,14 гривень.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню потерпілій ОСОБА_6 суд вважає доведеним, що як наслідок отриманої травми потерпіла відчувала фізичний біль (від отриманих внаслідок побиття тілесних ушкоджень), а також зазнала емоційного дискомфорту, хвилювання та нервовий стрес. З урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання потерпілої від вчинених кримінальних правопорушень, з огляду на конкретні обставини, вік потерпілої, суд дійшов висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. На думку суду, сума моральної шкоди у розмірі 7 000 гривень не приведе до безпідставного збагачення потерпілої, однак в достатній мірі здатна компенсувати їй порушення звичного способу життя та завдані кримінальним правопорушенням фізичні й моральні страждання.

Що стосується відшкодування судових витрат за надану професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

До цивільного позову у кримінальному провадженні долучено копію договору № 1 від 11.03.2021 року про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом ОСОБА_13 та потерпілою ОСОБА_6 (а.с.38, том 1) та попередній розрахунок (додаток до договору № 1 від 11.03.2021 року) суми витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 11 березня 2021 року, згідно якого, орієнтовна сума очікуваних витрат становить близько 20 000 гривень (а.с.39, том 1). Також в матеріалах справи міститься акт наданих правничих послуг від 21 грудня 2021 року на суму 14 000 гривень та квитанції до прибуткового касового ордера № 13 від 21 квітня 2021 року на суму 3500 гривень та № 32 від 18 жовтня 2021 року на суму 3000 гривень (а.с.106-107, том 1).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, судом досліджено в судовому засіданні та встановлено, що долучені до матеріалів позовної заяви копії документів підтверджують надання адвокатом ОСОБА_13 потерпілій ОСОБА_6 правової допомоги у кримінальному провадженні № 0000120, однак критично оцінює розмір таких витрат, оскільки належними доказами (квитанції до прибуткового касового ордера № 13 від 21.04.2021 року та № 32 від 18.10.2021 року) підтверджено витрати на правничу допомогу лише на загальну суму 6 500 гривень (а.с.106-107, том 1). У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 6 500 гривень витрат на правничу допомогу.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування відсутні.

Враховуючи неодноразове ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від явки до суду під час здійснення судового провадження у справі, обраний ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 23.11.2022 року запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту суд, за клопотанням прокурора, вважає за необхідне продовжити строком на два місяці до 16 березня 2023 року включно із забороною обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України - у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі,

- за ч.1 ст.162 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 листопада 2022 року по 23 листопада 2022 року включно з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2022 року запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту продовжити строком на два місяці до 16 березня 2023 року включно із забороною обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 6 022 (шість тисяч двадцять дві) гривні 14 коп. за спричинену матеріальну шкоду та 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп. за спричинену моральну шкоду, а також 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1