Справа № 304/1986/22 Провадження № 1-кп/304/103/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

його законних представників ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 29 липня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саки, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, тимчасово не працює, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Перечинського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 29 липня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

19 січня 2023 року до суду подана угода про примирення, укладена між законним представником потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 , відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Крім цього, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, істотних для цього кримінального провадження обставин, а також покарання за ст. 69, ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді обмеження волі строком на один рік без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням статті 75 КК України. Також сторони визначили наслідки укладення, затвердження та невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у присутності захисника повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся, просив суд затвердити укладену угоду, а також призначити узгоджену в ній міру покарання. Також ствердив, що угоду він укладав добровільно, розуміє надані йому законом права, наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди, визначені статтею 473 КПК України, суть пред`явленого обвинувачення і вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення.

Захисник обвинуваченого також просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджену в ній міру покарання із застосуванням статті 75 КК України.

У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_6 пояснила, що зазначену угоду укладала добровільно, наслідки укладання та затвердження вказаної угоди для неї зрозумілі. Зазначила, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Також просила затвердити угоду про примирення.

У судовому засіданні прокурор просив відмовити в затвердженні цієї угоди про примирення між обвинуваченим та законним представником потерпілого, оскільки така не відповідає нормам КК України.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Так, згідно з положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість, виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яка передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що передбаченні розділом ХІ Кримінального кодексу України.

Судом встановлено, що умови укладеної угоди в частині узгодженого сторонами покарання суперечать вимогам закону, який регламентує призначення такого покарання та можливість звільнення від його відбування.

Так, сторони в угоді дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді обмеження волі строком на один рік без позбавленням права керування транспортним засобом. Сторонами також узгоджено звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням.

Частиною 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК суд не вправі застосувати звільнення від відбування покарання з випробуванням до осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Кримінальний закон не містить будь-яких застережень, які давали би підстави для обмежувального або розширювального тлумачення його положень у цій частині.

Відповідно до ст. 474 КПК України, після перевірки угоди на відповідність чинному законодавству, суд ухвалює рішення про затвердження угоди про визнання винуватості чи відмову у затвердженні у разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК в частині можливості застосування статті 75 КК України не відповідає вимогам закону, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди про примирення необхідно відмовити, а судове провадження у вказаному кримінальному провадженні продовжити в загальному порядку.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 471 КПК України в угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Натомість в поданій до суду угоді про примирення, укладеній між законним представником потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 , не зазначено дату її укладення.

Згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 370, 372, 469, 474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у затвердженні угоди про примирення, укладеної між законним представником потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Продовжити судовий розгляд у загальному порядку.

Роз`яснити, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 06 березня 2023 року.

Головуюча: ОСОБА_1