КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1408/2023 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000464 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2022 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Києва, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2022 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано у строк відбування покарання перебування ОСОБА_6 під вартою з 26.03.2021р. по 21.12.2021р.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 1796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн. 90 коп. на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 19.08.2020 разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 , знаходились у дворі буд. АДРЕСА_3 , де проводили дозвілля та вживали алкогольні напої. Цього ж дня близько 21.00 год. до останніх підійшли їх наглядні знайомі ОСОБА_11 та її чоловік ОСОБА_9 , який одразу почав висловлювати до ОСОБА_6 претензії з приводу спілкування з ним ОСОБА_11 та спільного вживанням ними алкогольних напоїв, в результаті чого між останніми виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину. Після чого ОСОБА_9 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 , пішли до свого місця проживання.

Цього ж дня близько 22.00 год. до квартири ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_4 , прийшов ОСОБА_6 та запропонував вийти ОСОБА_9 до загального коридору, на що останній погодився. ОСОБА_6 , перебуваючи на загальному коридорі першого поверху, тримаючи у своїй правій руці кухонний ніж та відчуваючи до ОСОБА_9 особисту неприязнь, діючи умисно та маючи умисел на несення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи наслідки своїх дій, наніс удар останньому в область черева, заподіявши тим самим ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, з ушкодженням органів черевної порожнини, що супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечею, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також наскрізне колото-різане поранення лівого передпліччя. Після цього ОСОБА_9 було госпіталізовано до лікарні.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення і як наслідок невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також із невідповідністю визначеного судом розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2022 щодо ОСОБА_6 , змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді не більше 5 років позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Крім того, вирок в частині стягнення моральної школи - змінити, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Судом на думку апелянта, не взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме те, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вибачився перед потерпілим та негативно ставився до вчиненого. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений неодноразово намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду, однак останній відмовився приймати будь-які кошти, а також обставин, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, і ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин у стані душевного хвилювання.

Крім того, апелянт зазначає, що висновок суду в частині, де обвинувачений з його цивільною дружиною 19.08.2020, знаходячись у дворі свого будинку, де сталася сутичка вживали алкогольні напої, не підтверджено жодним доказом, який було досліджено під час судового розгляду та не підтверджено жодними показаннями свідків обвинувачення, які були допитані в судовому засіданні, а формулювання суду в цій частині було просто скопійовано з обвинувального акта. Більш того, захисник вказує, що свідок ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували такий факт, а потерпілий ОСОБА_9 в суді висловив лише припущення про те, що останні могли вживати алкогольні напої. Також не було отримано жодного доказу вживання алкогольних напоїв обвинуваченим та його цивільною дружиною у дворі буд. АДРЕСА_3 і на стадії досудового розслідування органами досудового слідства

Крім того, апелянт вказує, що освідування ОСОБА_6 не проводилося, факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння ним кримінального правопорушення немає.

Також, апелянт не погоджується із висновком суду про те, що заподіяні обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, з ушкодженням органів черевної порожнини, що супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечею відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, оскільки фактично вказане тілесне ушкодження є легким з огляду на підсумкову частину Висновку експерта №042-1474-2020 від 16.11.2020 року, де вказано, що відновлення порушеної анатомічної цілісності та порушеної функції тканин по місцю утворення ран будь якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але не менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я як загально визначеного судово-медичного критерію визначення ступеня тяжкості, а тому виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. б)даних підсумків відносить до Легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.3. та 4.6 «Правил». При цьому, вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого, лише за критерієм небезпечного для життя в момент заподіяння.

Апелянт вказує, що не погоджується із висновком суду про те, що після вчинення злочину обвинуваченим не було надано потерпілому допомоги, оскільки, як було повідомлено суду самим ОСОБА_6 та дружиною потерпілого ОСОБА_13 , після нанесення удару ножем потерпілого, ОСОБА_14 одразу підійшла до вхідних дверей, де стояв обвинувачений та закрила їх, у зв`язку з цим ОСОБА_6 фактично був позбавлений можливості надати потерпілому будь-яку допомогу, оскільки залишився поза межами квартири у загальному коридорі.

Також апелянт зазначає, що поза увагою суду, залишилося і те, що злочин було вчинено, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, оскільки неправомірні дії потерпілого по відношенню до обвинуваченого та членів його сім'ї носили систематичний характер і саме потерпілий був їх ініціатором, вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які вказували, що претензії з боку потерпілого на адресу обвинуваченого та його цивільної дружини, в частині спонукання останніми його дружини ОСОБА_14 до вживання алкогольних напоїв були систематичними, безпідставними та не обґрунтованими. Так, свідок ОСОБА_15 , повідомила у судовому засіданні, що мали місце неодноразові випадки, коли ОСОБА_14 вже перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, навіть серед глибокої ночі намагалася потрапити до квартири обвинуваченого, але її не пускали. Вищенаведене свідчить, що ОСОБА_14 має іншу компанію з якою систематично вживає алкогольні напої, однак її чоловік потерпілий ОСОБА_9 продовжує безпідставно звинувачувати обвинуваченого та його цивільну дружину у спонуканні його дружини до вживанні алкогольних напоїв, що в свою чергу доводить той факт, що обвинувачений вчиняв кримінальне правопорушення саме під тиском сильних негативних емоцій, які накопувалися у нього досить довгий час і таким чином він вчинив вирішити правосуддя та провчити кривдника своєї сім'ї.

Апелянт вказує і про те, що не погоджується із висновком суду в частині, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому дієво, а лише формально, оскільки як повідомив сам обвинувачений, що вже наступного дня після події він намагався зателефонувати потерплому, щоб дізнатися про його стан здоров`я та запропонувати йому матеріальну допомогу, однак останній слухавку не брав та ігнорував його дзвінки і він був вимушений зателефонувати дружині потерпілого, щоб та посприяла встановленню налагодження контакту між ними, однак потерпілий на контакт не йшов. Більш того, під час першого розгляду у суді, обвинувачений неодноразово просив вибачення у потерпілого та висловлював жаль стосовно своїх дій, дану обставину було підтверджено і самим потерпілим в судовому засіданні під час дачі показань, зокрема він повідомив, що ОСОБА_6 звертався до нього тричі зі словами вибачення.

Також апелянт зазначає, що емоційна поведінка обвинуваченого по відношенню до потерпілого є логічною та виправданою, оскільки обвинувачений неодноразово намагався відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду, яка була визначена з врахуванням принципу розумності та справедливості, кожного разу коли від обвинуваченого надходила пропозиція виплати грошової суми від 25 000 гривень, а згодом і до 100 000 гривень, потерпілий наполягав на сумі в розмірі 300 000 гривень і щоб ця суму була сплачена одним платежем, в іншому випадку говорив, що обвинувачений буде сидіти у в`язниці. Така поведінка потерпілого, яка була схожа на вимагання грошових коштів кожного разу обурювала обвинуваченого і він на це постійно емоційно та інколи агресивно реагував, але ця поведінка жодним чином не свідчить про відступіть щирого каяття у обвинуваченого та не визнання ним своєї вини.

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що у період досудового розслідування обвинувачений не завжди мав кошти, які б міг запропонувати потерпілому, так як має нерегулярний дохід, при цьому, у вільний від роботи час обвинувачений доглядає за хворою мамою його цивільної дружини, яка приживає з ними в одній квартирі, є сліпою та практично не встає з ліжка, крім того цього, обвинувачений опікується малолітнім сином своєї цивільної дружини. Вказує, що обвинувачений намагався відшкодувати моральну шкоду, запропонувавши з початку 25 000 гривень, однак потерпіла сторона відмовилася, вказуючи, що судом першої інстанції було стягнуто з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень і тому сума відшкодування має бути не меншою. Надалі потерпілому були запропоновано 50 000 гривень, однак він знову відмовився, при цьому заявивши, що йому має бути відшкодований моральний збиток к розмірі не меншому 300 000 гривень і виключно одним платежем без будь-яких розстрочок, в іншому випадку він посадить обвинуваченого. Остання пропозицією від обвинуваченого було 100 000 гривень, однак половина суми відразу одним платежем, а решту в розстрочку на 3-6 місяців, однак знову було отримано категоричну відмову з боку потерпілого.

Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях обвинуваченого активного сприяння у розкритті злочину, так як після доставки обвинуваченого до райвідділу поліції у поліцейських не було інформації про те, що саме ОСОБА_6 вчинив злочин, оскільки у його вчиненні підозрювали саме дружину потерпілого, так як вона була раніше судима по ч. 1 ст. 121 КК України, а сам потерпілий відмовився надати правоохоронцям прізвище підозрюваного, про що свідчить відсутність відомостей про правопорушника у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.08.2020 та протоколі допиту потерпілого від 21.08.2020. Але обвинувачений ОСОБА_6 сам добровільно зізнався у вчиненні кримінального правопорушення та добровільно передав правоохоронцям знаряддя вчинення злочину.

Не погоджується захисник і з висновками суду про те, що обвинувачений змиваючи кров із ножа начебто намагався знищити сліди злочину, оскільки нанесення тілесних ушкоджень відбувалося при двох свідках, та не логічно було б знищувати сліди крові на знарядді злочину при них, тому ОСОБА_6 змивав кров з ножа, не для того, щоб знищити сліди злочину, а для того, щоб не забруднити інші кухонні приладдя до яких обвинувачений помістив ніж після злочину.

Крім того, апелянт вказує, що в частині цивільного позову потерпілий взагалі не заявляв вимогу про відшкодування матеріальних витрат, та не надавав суду жодного доказу про понесені ним витрати на лікування, тому вказана обставина жодним чином не впливає на розмір завданої потерпілому моральної шкоди. А витрати на лікування взагалі не відносяться до моральної шкоди.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд залишив поза увагою та не надав належної правової оцінки обставинам викладеним ним у заяві про визнання Консультативного висновку спеціаліста від 25.05.2021 року неналежним доказом. Оскільки у заяві чітко було обґрунтовано, що після операційні ускладнення потерпілого жодним чином не знаходяться в причино-наслідковому зв`язку із тілесним ушкодженням, отриманим в результаті ножового поранення, а сам по собі лише консультативний висновок спеціалістів без виконання ультразвукового дослідження живота та додаткових досліджень, ще не є доказом існування грижі, як наслідку поранення.

Також апелянт зазначає, що при визначенні стягнення з обвинуваченого, а саме розміру 100 000 гривень, суд взяв до уваги показання потерпілого про зміну способу життя та факт розлучення з дружиною, а також погіршення стану здоров`я, які не відповідають дійсності, адже шлюб фактично розпався лише на папері, так як потерпілий з дружиною продовжують проживати в одній квартирі, що підтверджено поясненнями його дружини ОСОБА_13 у судовому засіданні. Крім того, суд керувався критерієм тривалого розладу здоров`я з потерпілого та його відновленням, характерного при отриманні тяжких тілесних ушкоджень, але це є помилковим, оскільки відповідно до підсумкової частини Висновку експерта №042-1474-2020 від 16.11.2020 року, вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого лише за критерієм небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто вказаний критерій може бути використаний лише для кваліфікації злочину. При цьому, відповідно до цього ж самого Висновку експерта - відновлення порушеної анатомічної цілісності та порушеної функції тканин по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але не менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розлад здоров`я як загально визначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. б) даних підсумків відносить до легкого тілесного ушкодження,що спричинило короткочасний розлад здоров`я відповідно до п.п.1.5.2, 2.3.3 та 4.6 «Правил».

Зрештою з урахуванням вищенаведених обставин, апелянт вважає, що тривалість розладу здоров`я потерпілого та його відновлення здійснювалося у короткочасних проміжках часу, та визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є занадто завищеним, у зв`язку з цим справедливою та співмірною буде компенсація моральних страждань, перенесених потерпілим, внаслідок протиправних дій обвинуваченого у розмірі 50 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її в частині пом`якшення покарання, зауваживши при цьому, що з розміром відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, присудженої судом, обвинувачений погодився, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України підтверджуються показаннями самого ОСОБА_6 , який визнав свою вину та показав, що 19.08.2020 ввечері разом з дружиною ОСОБА_10 перебували на дитячому майданчику, де до них підійшов ОСОБА_9 , який поводив себе агресивно та звинувачував ОСОБА_10 в тому, що та споює його дружину. Він заступився за свою дружину, через що розпочався конфлікт та штовханина, яку ОСОБА_9 розпочав першим. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 теж була штовханина. Після цього ОСОБА_9 пішов, а до них підійшла ОСОБА_14 , тоді повернувся ОСОБА_9 забрав її і вони пішли додому. Після чого вони з дружиною ще трохи побули на майданчику, потім пішли додому. ОСОБА_10 була дуже знервована, вдома вона пішла на балкон розмовляти по телефону, а він взяв ніж та пішов до квартири ОСОБА_9 . На сходовому майданчику було темно, він постукав у двері, ОСОБА_9 відчинив та зробив пару кроків у його напрямку. Йому здалось, що потерпілий замахнувся кулаком і він не свідомо вдарив його ножем. Крові не бачив. До потерпілого підійшла ОСОБА_17 , той зробив крок назад, а вона зачинила двері. Не планував наносити тілесні ушкодження потерпілому, брав ніж з метою налякати потерпілого, оскільки між ними часто виникали конфлікти. Прийшов додому, помив ніж та поклав на місце. Швидку, поліцію він не викликав. Свою вину визнав відразу у відділку поліції. Про те, що були нанесенні тяжкі тілесні ушкодження дізнався у суді. Висновки експертизи не оспорює.

З приводу цивільного позову, обвинувачений вказав, що після цих подій, 23.08.2020 дзвонив ОСОБА_9 , він не відповідав. Потім спілкувався з дружиною потерпілого з приводу надання допомоги. Визнає цивільний позов частково, у розмірі 100 000 грн. Намагався домовитись з потерпілим про відшкодування частини позову, але потерпілий вимагав виключно 300 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_9 , в суді першої інстанції показав, що 19.08.2020 він повернувся додому та помітив, що дружині прийшло повідомлення від ОСОБА_18 з запрошенням піти разом до магазину. Після цього пішов на майданчик, де зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та знову розпочав з ними розмову з приводу їх спільного з його дружиною вживання алкогольних напоїв. Виникла сварка, у ході якої ОСОБА_6 скинув його кепку на землю, а потім вдарив кулаком в обличчя. Він йому відповів - також вдарив в обличчя. Почав відходити, а ОСОБА_6 йому погрожував, що наступного дня з ним розбереться. Він пішов додому, а його дружина ОСОБА_19 , яка напевно підійшла під час сварки, залишилась з ними. Майже дійшовши додому, вирішив повернутись та забрав свою дружину додому. Приблизно через годину, ОСОБА_6 прийшов до їх квартири та покликав його вийти на сходову клітину. Зробивши декілька кроків за двері, отримав один удар, який спочатку потрапив у руку, а потім в живіт. Чим був нанесений удар не помітив. Від удару відступив крок назад, побачив багато крові, крикнув дружині викликати швидку медичну допомогу. Обвинувачений відразу після цього пішов додому, допомоги не надав. Очікував, що наступного дня ОСОБА_6 вибачиться, але цього не сталось, коштів на лікування не відшкодував, до лікарні не приходив, станом здоров`я не цікавився.

Заявлений потерпілим цивільний позов, потерпілий підтримав у повному обсязі. З приводу покарання покладався на розсуд суду, та зазначив, що вважає, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, оскільки не попросив вибачення та не вчинив дій щодо примирення.

Свідкок ОСОБА_10 , в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що проживає разом з ОСОБА_6 . ОСОБА_11 - її сусід, знайома з ним з дитинства. Приблизно у серпні, 2020 року вона, ОСОБА_6 та її дитина були на майданчику, гуляли. Через деякий час до них прийшов ОСОБА_11 , який був агресивно налаштований, кричав « Я просив, я попереджав». Цього дня ОСОБА_21 (дружину ОСОБА_22 ) вона не бачила, лише коли та у повідомленні запитала, що робите, то відповіла, що йдуть у магазин. ОСОБА_9 завжди звинувачував її у тому, що вона вживає алкогольні напої разом з його дружиною, хоча це не відповідає дійсності. Через це часто виникали конфлікти. Ввечері того дня ОСОБА_9 знову підбіг і почав кричати. Між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 виник конфлікт і штовханина. Під час штовханини ОСОБА_9 вдарив і її. Також прибігла і ОСОБА_19 , яка забрала ОСОБА_9 , після цього вона повернулась до них, а потім прийшов ОСОБА_9 , який її забрав. Ці події дуже її рознервували, вона плакала. ОСОБА_6 її заспокоював. Після цього розмовляла по телефону на балконі, а потім пішла в душ. Чоловіка побачила, коли вийшла з душу. Разом вони вийшли на балкон. Прийшла дочка, яка сказала, що приїхала поліція, яка затримала ОСОБА_6 . Очевидцем подій, як ОСОБА_6 наносив удар ОСОБА_9 не була. Коли побачила ОСОБА_6 після душу, він їй нічого не говорив. Вдвох вони були знервовані через конфлікт, що стався на вулиці.

З приводу відшкодування шкоди, то свідок зазначила, що ОСОБА_6 намагався зв`язатись з ОСОБА_9 телефоном, але той не відповідав. Лише потім дізнались, що ОСОБА_9 був у лікарні. Після судових засідань були готові разом з ОСОБА_6 відшкодувати 100 000 грн., як це було вирішено судом та пропонували це ОСОБА_23 , але останній відмовився і вимагав лише 300 000 грн. Вона просила вибачення у потерпілого та намагалась домовитись з приводу відшкодування шкоди.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданнісуду першої інстанції показала, що є колишньою дружиною потерпілого ОСОБА_23 . ОСОБА_6 її знайомий, проживає разом з їх сусідкою ОСОБА_10 . Її чоловік, ОСОБА_9 був проти її спілкування з обвинуваченим та його дружиною, оскільки спілкування з ними часто закінчувалось вживанням алкогольних напоїв. Того дня вона пішла в магазин, бачила, що ОСОБА_6 і ОСОБА_25 сиділи на дитячому майданчику. Коли поверталась, то побачила, що ОСОБА_9 був біля них та між ними виник конфлікт із штовханиною. Вона забрала свого чоловіка та разом вони пішли додому. Приблизно через півтори години, коли вона була на кухні, почула стук у двері. Чоловік відчинив двері і вона почула розмову та незрозумілі звуки, вийшла подивитись. Побачила як ОСОБА_9 тримається за стіну у коридорі квартири, з живота у нього йде кров, а ОСОБА_6 стоїть із ножем на порозі квартири. Вона викликати швидку допомогу, яка госпіталізувала ОСОБА_9 . Потім приїхала поліція та затримала її. Згодом ОСОБА_6 зізнався у скоєному. Не чула, щоб хтось пропонував ОСОБА_11 відшкодувати шкоду.

Свідок захисту ОСОБА_25 показала, що ОСОБА_6 цивільний чоловік її матері, з ОСОБА_9 знайома, оскільки це їх сусід по будинку. Очевидцем самих подій не була. Була свідком лише стану та реакції батьків після конфлікту, що відбувся на вулиці. Мама була знервована, плакала, ОСОБА_6 теж був знервований. Знає, що конфлікт був між ними та ОСОБА_9 . Мама плакала, у неї боліли ребра. Обвинуваченого характеризує позитивно. ОСОБА_11 заходила часто до покійного брата матері, з яким разом випивала. До моменту приїзду поліції про нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не знала, не бачила, щоб обвинувачений того вечора виходив з квартири.

Досліджено судом першої інстанції і витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000464, постанова про визначення підслідності, рапорти працівників поліції, протокол прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 19.08.2020, ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 09.09.2020, які суд першої інстанції взяв до уваги на підтвердження допустимості доказів, зібраних в межах даного кримінального провадження (том 1, а.с.54, 55, 56, 57, 64).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.08.2020 оглянуто квартиру АДРЕСА_5 , під час якого було виявлено та вилучено бинт з РБК, носову хустинку з РБК, 2 змиви РБК (том 1, а.с.58-59).

Згідно протоколу огляду місця події від 20.08.2020 оглянуто кухню в квартирі АДРЕСА_6 , під час чого було вилучено кухонний ніж та змив з рук ОСОБА_6 (том 1, а.с.60-63).

Згідно із медичних даних судом першої інстанції встановлено, що висновком експерта КМКБСМЕ № 042-1474-2020 від 16.11.2020, під час первинно відомого звернення 19.08.2020 о 22 годині 22 хвилин (під час первинного огляду лікарями швидкої медичної допомоги), з урахуванням даних, що віддзеркалюють його стаціонарне лікування (у тому числі, проведені оперативні втручання), є підстави стверджувати, що у ОСОБА_9 клінічними лікарями були виявлені такі тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення живота: рана (визначена клінічними лікарями як колото-різана, наслідком загоєння якої є рубець, виявлений під час проведення судово-медичного огляду) передньої поверхні живота (на 8,5(см) лівіше пупка (на рівні нижнього краю пупка)) від якої спрямований рановий канал, який проходить у напрямку ззовні у середину, з переду до заду, з пошаровим ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів черевної стінки, очеревини (наскрізне ушкодження), проникає у черевну порожнину, з ушкодженням частини великого сальника (морфологія ушкодження клінічними лікарями не описана); яке супроводжувалося крововиливом у черевну порожнину (мінімально відомим об`ємом щонайменш 200(мл) рідкої крові); б) наскрізне колото-різане поранення лівого передпліччя: рани (визначені клінічними лікарями як колото-різані, наслідками загоєння яких є рубці, описані під час проведення судово-медичного огляду) - на заднє- внутрішній та переднє-внутрішній поверхнях лівого передпліччя у нижній третині (на відстані 2,0(см) по горизонталі), які сполучаються рановим каналом, по ходу якого пошарово ушкоджені шкірні покрови та м`які тканини.

Характер та локалізація складових наявних ушкоджень, дозволяють стверджувати про те, що вказані поранення утворилися за ударним механізмом (внаслідок двократної ударної дії твердим/твердими предметом/предметами, якому/яким притаманні колюче-ріжучі властивості, на кшталт ножа).

Проникаюче колото-різані поранення черевної порожнини, з ушкодженням органів черевної порожнини, що супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечею, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. б) даних Підсумків, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися до 22 години 22 хвилин 19 серпня 2020 року.

Морфологія наявних ушкоджень дозволяє спростовувати ймовірність їх утворення за рахунок падіння на площину (том 1, а.с. 73-76); (а.с.65-67- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 15.09.2020 з описом до нього, відповідно до якого було отримано доступ до медичної документації ОСОБА_9 ; а.с.71 - карта виїзду швидкої медичної допомоги № 1526 від 19.08.2020, за адресою АДРЕСА_4 , відповідно до якої ОСОБА_9 госпіталізований з діагнозом ножове поранення передньої черевної стінки та лівого передпліччя; а.с.77 - довідка про надання консультації у приймальному відділені КМКЛ №7 від 20.08.2020, відповідно до якої 19.08.2020 ОСОБА_9 був доставлений до лікарні з діагнозом колото різана рана передньої черевної стінки та лівого передпліччя; а.с.78-79 - виписка із медичної карти стаціонарного хворого з КМКЛ № 7, відповідно до якої ОСОБА_9 встановлено діагноз: проникаюча колото-різана рана передньої черевної стінки та лівого передпліччя, внутрішньочеревна кровотеча).

Наведений комплекс доказів судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку, їм надана відповідна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано виключено з обвинувачення посилання на заподіяння ОСОБА_26 двох ударів потерпілому, оскільки згідно показань обвинуваченого та потерпілого встановлено заподіяння саме одного удару ножем, який спочатку спричинив наскрізне колото-різане поранення лівого передпліччя, а потім проникаюче колото-різане поранення живота.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визнання висновків судово-медичної експертизи №042-1474-2020 недопустимим доказом, оскільки такі висновки були зроблені експертом на підставі медичної документації та наявними післяопераційними рубцями при огляді ОСОБА_9 .

Щодо посилань в апеляційній скарзі захисника про те, що висновком судово-медичної експертизи №042-1474-2020встановлено, що виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. б) даних підсумків відносить до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.3. та 4.6 «Правил», і лише за критерієм небезпечного для життя в момент заподіяння, вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого, то колегія суддів зауважує, що згідно із зазначеним висновком, тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.3. та 4.6 «Правил» та яке відноситься до легкого, вказаного у п.б) є наскрізне колото-різане поранення лівого передпліччя, тоді як проникаюче коло-різане поранення живота, вказане у п.а) і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження відповідно до п.п. 1.5, 2.1.3/к/й/о/ «Правил», а тому такі посилання захисника в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, оскільки освідування ОСОБА_6 не проводилося та доказів перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння ним кримінального правопорушення немає, то як слідує з оскаржуваного вироку суду, факт вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину в стані алкогольного сп`яніння судом першої інстанції не встановлювався та відповідно дана обставина не була визнана такою, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорій тяжких злочинів, конкретних обставин вчиненого та їх наслідками, відношенням до скоєного, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працює, будучи членом релігійної громади характеризується позитивно, думки потерпілого, а також того, що заподіяна шкода йому не відшкодована. Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено. Врахувавши зазначені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Отже, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 були враховані всі обставини, передбачені статтею 65 КК України в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання у мінімальних межах санкції ч.1 ст. 121 КК України відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у стані душевного хвилювання, а також того, що обвинувачений намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначеніобставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, не встановлено таких обставин і в ході апеляційного перегляду справи.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Про щирість каяття особи та сприяння нею у розкритті злочину свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи та активне сприяння особи у розкритті злочину

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що таких обставин, як щире каяття ОСОБА_6 та його активне сприяння у розкритті злочину не знайшли свого відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, ОСОБА_6 самостійно до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин не з`явився, його дії були викриті співробітниками поліції самостійно, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, ніж яким заподіяв тілесні ушкодження потерпілому обвинувачений видав вже після встановлення його особи працівниками поліції, як причетного до злочину, під час огляду. Так само, вже після встановлення особи обвинуваченого та здійснення його доставки до райвідділу поліції останній зізнався у вчиненому. Крім того, жодних дій, направлених на надання допомоги потерпілому, в тому числі, шляхом виклику швидкої медичної допомоги, обвинувачений ОСОБА_6 не здійснив, а попрямував додому, де змив кров з ножа та, як зазначає захисник, помістив його до іншого кухонного приладдя. Не була відшкодована обвинуваченим до та під час розгляду справи судом першої інстанції заподіяна потерпілому шкода, тобто негативні наслідки вчиненого злочину фактично усунуті не були і лише під час розгляду справи судом апеляційної інстанції обвинуваченим було частково відшкодовано шкоду потерпілому. Однак, така поведінка обвинуваченого, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду жодним чином не може свідчити про наявність щирого каяття та активну і ініціативну допомогу слідству.

При цьому посилання захисника в апеляційній скарзі про намагання обвинуваченого зв`язатись з потерпілим та запропонувати йому матеріальну допомогу, колегія суддів вважає непереконливими, зважаючи на показання потерпілого, який в суді апеляційної інстанції підтвердив, що обвинувачений протягом усього часу до нього не звертався, заподіяну шкоду усунути не намагався, вибачення не просив, а навпаки вів себе зухвало і лише після попереднього рішення суду дружина обвинуваченого намагалась домовитись з ним і пропонувала 25 000 грн., при цьому сам обвинувачений, який є сусідом з ним не зв`язувався. Не підтвердила і свідок ОСОБА_27 , на яку посилається захисник в апеляційній скарзі, намагання обвинуваченого зв`язатись з потерпілим та відшкодувати йому шкоду, одразу після вчинення злочину.

Посилання захисника, на те, що потерпілий наполягав на сумі в розмірі 300000 грн. одним платежем, і від відшкодування запропонованої обвинуваченим шкоди частинами відмовлявся, що відповідно і перешкодило відшкодувати шкоду, колегія суддів до уваги не бере, оскільки дані посилання захисника не підтверджені жодними доказами. До того ж, така версія сторони обвинувачення не стала перешкодою у відшкодуванні обвинуваченим частини моральної шкоди під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Не можуть свідчити про перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання і дії потерпілого, про які зазначає захисник в апеляційній скарзі, оскільки, поведінка з боку потерпілого, а саме те, що він забравши свою дружину пішов додому, навпакисвідчить про те, що потерпілий намагався уникнути подальшого конфлікту, тоді як поведінка самого обвинуваченого, який через значний проміжок часу, понад 40 хв., маючи можливість і час обдумати свої дії, взяв ніж і направився до потерпілого додому виключає можливість визнання даної обставини такою, що пом`якшує покарання.

За наведеного, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без відбування покарання, а тому відсутні підстави для застосування статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.як про це ставить питання захисник.

Оскільки, апеляційна скарга захисником, зважаючи на позицію обвинуваченого в суді апеляційної інстанції щодо визнання суми моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. не була ні змінена, ні доповнена, тому, доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 колегія суддів також перевіряла, та дійшла наступного висновку.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_9 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.

Моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа понесла через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, на переконання колегії суддів, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 у сумі 100000 грн., є обґрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для потерпілого, який зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо не відповідності розміру моральної шкоди стражданням потерпілого є безпідставними, що власне підтвердив і сам обвинувачений під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, отримання ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням черевної порожнини, з ушкодженням органів черевної порожнини, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею, проведення оперативного втручання, тривале лікування, болісне страждання, втрати комфортного і повноцінного способу життя, реабілітація, яка триває безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілого та призвело до душевних страждань, а тому на переконання колегії суддів, розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн., про який ставить питання захисник в апеляційній скарзі не буде співрозмірним завданій немайновій шкоді і не відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником до апеляційного суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4