Справа № 523/7356/18
Провадження №1-кп/523/222/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002025 від 02.05.2018 року, №0000352 від 12.03.2021 року, №0000430 від 27.03.2021 року, №0000741 від 27.08.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 01.12.2009 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, звільнився 11.03.2015 року на підставі ст.81 цього Кодексу умовно-достроково на невідбутий термін 2 роки 2 місяці 12 днів,

- 27.07.2017 року Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до покаранням у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, зі звільненням від відбування покарання строком на 1 рік 6 місяців, звільнений за постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2019 року від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, а також цивільний позов представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_6 до підсудного «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину»,

В С Т А Н О В И В:
02.05.2018 року о 00:50 годині, підсудний ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за означеними вироками суду та маючи не зняті й непогашені у встановленому законом порядку судимості, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 та побачивши біля першої парадної належний потерпілому ОСОБА_7 припаркований мопед марки «Suzuki», номер шасі НОМЕР_1 , вартістю 13540 гривень, реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, вказаний підсудний підійшов до мопеду марки «Suzuki», номер шасі НОМЕР_1 , та узявши обома руками за кермо мопеду, встановив контроль і став переміщувати його у просторі шляхом його штовхання, керуючи ним по власно визначеному маршруту, але був викритий та затриманий означеним потерпілим.

10.03.2021 року о 01:05 годині, підсудний ОСОБА_5 , цілеспрямовано обравши для скоєння кримінального правопорушення час доби найбільш зручний для реалізації умислу направленого на заволодіння чужим майном та перебуваючи біля будинку №71 по вул.Лузанівській в м.Одесі, де у підземній кабельній системі каналізації знаходились кабелі електрозв`язку ПАТ «Укртелеком», вхід до якої здійснюється через підземний колодязь, закритий чавунною кришкою, вказаний підсудний розуміючи, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме належного ПАТ «Укртелеком» кабелю електрозв`язку з підземної каналізації, доступ до якого здійснюється через підземний колодязь, відкрив чавунну кришку колодязю №С58, тим самим проник до даного приміщення, після чого за допомогою заздалегідь підготовленого ножа, перерізав в ньому кабель.

В подальшому, підсудний ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, з кабельного колодязя таємно викрав кабель зв`язку марки ТПП 50х2х0,4, довжиною 10м, вартістю 46,87 гривень за метр, на загальну суму 468,70 гривень, та кабель зв`язку марки ТПП 10х2х0,4, довжиною 5м, вартістю 10,57 гривень за метр, на загальну суму 52,85 гривень, заволодівши якими вказаний підсудний з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим майном на власний розсуд та спричинив таким чином ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 521,55 гривень.

26.03.2021 року о 13:20 годині, підсудний ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку №73 по пр.Добровольського в м.Одесі, зайшов до 4-ої парадної зазначеного будинку, де визначив предметом свого протиправного умислу належний ТОВ НВП «ТЕНЕТ» телекомунікаційний кабель та реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, діючи умисно і повторно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, шляхом перерізання за допомогою заздалегідь підготовленого ножа кабелю, що знаходився в пластиковій трубі, з першого по дев`ятий поверх будинку, вказаний підсудний змотав у мотки 78 метрів кабелю, вартістю 6,39 гривень за 1м, на загальну суму 498,42 гривень, помістив його до полімерного пакету та направився до ліфту. Але, при появі на 9-му поверсі сторонньої особи, підсудний ОСОБА_5 , залишивши біля дверей ліфта пакет з викраденим кабелем з місця вчинення правопорушення втік сходами вниз, в зв`язку з чим не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

У той же день - 26.03.2021 року, о 13:50 годині, підсудний ОСОБА_5 , перебуваючи у 5-ій парадній будинку №25 по вул.Марсельській в м.Одесі та визначивши предметом свого протиправного умислу належний ТОВ НВП «ТЕНЕТ» телекомунікаційний кабель, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи умисно і повторно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, шляхом перерізання за допомогою заздалегідь підготовленого ножа кабелю з четвертого по дев`ятий поверх, що знаходився у пластиковій трубі, вказаний підсудний змотав 83м кабелю, вартістю 6,39 гривень за 1м, на загальну суму 530,37 гривень у мотки та склав його до пакету, з яким останній спустився сходами вниз, де на виході з парадної був зупинений працівниками поліції, тим самим він виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі та свідомості.

28.03.2021 року, приблизно о 19:00 годині, підсудний ОСОБА_5 , знаходячись біля продуктового павільйону, розташованого в будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно і повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, звернувся до раніше незнайомого йому потерпілому ОСОБА_8 з проханням надати йому мобільний телефон марки «Meizu М5с» під приводом здійснення дзвінка, при цьому заздалегідь не маючи наміру повертати чуже майно.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи впевненим в щирості дій підсудного ОСОБА_5 та в тому, що він поверне належний йому телефон, передав останньому мобільний телефон марки «Meizu М5с», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 1700 гривень, з SIM-картою з абонентським номером НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для нього не представляє, а вказаний підсудний зловживаючи довірою потерпілого та не маючи наміру повертати чуже майно, заволодів таким чином шахрайським шляхом мобільним телефоном потерпілого та покинув місце скоєння злочину у невідомому напрямку, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

31.03.2021 року об 11:30 годині, підсудний ОСОБА_5 перебуваючи біля будинку №84 корпусу 2 по вул.Семена Палія в м.Одесі, зайшов до 5-ої парадної зазначеного будинку, де визначив предметом свого протиправного умислу належний ТОВ НВП «ТЕНЕТ» телекомунікаційний кабель та реалізуючи протиправний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи умисно і повторно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, шляхом перерізання кабелю з першого по дев`ятий поверх будинку за допомогою заздалегідь підготовленого ножа, вказаний підсудний змотав 117 метрів кабелю, вартістю 6,39 гривень за 1м, на загальну суму 747,63 гривень у мотки та склав його до пакету, заволодівши яким вказаний підсудний спустився сходами вниз, де на виході з парадної вищезазначеного будинку був зупинений працівниками поліції, тим самим він виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі та свідомості.

26.08.2022 року приблизно о 16:30 годині, підсудний ОСОБА_5 , достовірно знаючи про військову агресію рф та впровадження на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, дію якого продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 року, затверджених законами України №2119-ІХ від 15.03.2022, №2212-ІХ від 21.04.2022, №2263-ІХ від 22.05.2022, №7664 від 12.08.2022 року, знаходячись біля магазину «EVA» за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського 73, побачив велосипед марки «Spark German» сіро-зеленого кольору, який був там залишений потерпілою ОСОБА_9 на час перебування у магазині.

При цьому, підсудний ОСОБА_5 реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишились не поміченими для оточуючих, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_9 велосипед марки «Spark German», сіро-зеленого кольору, вартістю 4000 гривень, заволодівши яким вказаний підсудний з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим майном на власний розсуд та спричинив таким чином означеній потерпілій матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_8 , будучи неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, - не з`явився, при цьому потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та представники потерпілих ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_6 і ТОВ НВП «ТЕНЕТ» ОСОБА_10 попередньо звернулись до суду із відповідними заявами щодо розгляду справи без їх участі, у зв`язку з чим, суд з урахуванням позиції сторін процесу та з метою дотримання розумності строків судового розгляду, вирішив провести розгляд об`єднаного кримінального провадження за відсутністю означених осіб.

Підсудний ОСОБА_5 повністю визнав свою провину по пред`явленому й викладеному в обвинувальних актах обвинуваченню у об`єднаному кримінальному провадженні, а будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин об`єднаного кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Попри те, органом досудового розслідування в обвинувальному акті і прокурором в суді при кваліфікації дій підсудного ОСОБА_5 за епізодом від 10.03.2021 року визначено вчинення ним інкримінованого діяння за ознакою повторності.

Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст.32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1), а повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено чи знято, а також після відбуття покарання за кримінальний проступок (ч.4).

З огляду на п.1 примітки ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторність» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторності», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів в одному кримінальному провадженні.

Отже, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізодів вчинення тотожних чи однорідних кримінальним правопорушень, для їх повторності не має значення, чи була особа засуджена за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Однак, у випадку розгляду кримінальних проваджень стосовно однієї особи така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

Аналогічну правову позицію за тотожних обставин провадження зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.09.2020 року по справі №591/4366/18 (пров.№51-1122км20), зазначивши про те, що з огляду на конституційний принцип презумпції невинуватості у випадку, коли щодо особи органом досудового розслідування розслідується чи судом розглядаються різні кримінальні провадження, одне з яких стосовно першого однорідного чи тотожного злочину, існують підстави для кваліфікації наступного епізоду з урахуванням повторності, за відсутності обвинувального вироку суду; наявність іншого кримінального провадження стосовно особи, у тому числі на стадії судового розгляду, не є правовою підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких її обвинувачують, за ознакою «повторність».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_5 був засуджений 27.07.2017 року за вироком Київського районного суду м.Одеси за ч.1 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до покарання у виді 1 років 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням стоком на 1 рік 6 місяців, звільнений від покарання за цим вироком у зв`язку із закінченням іспитового строку за постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2019 року (з наданої прокурором довідки УІТ ГУНП).

Так, за ст.89 КК України, такими, що не мають судимість, поміж іншого, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом (п.1).

Таким чином, зважаючи на встановлені в суді час і обставини розглядуваного кримінального провадження, позиція сторони обвинувачення щодо доцільності висунення інкримінованого ОСОБА_5 обвинувачення за епізодом від 10.03.2021 року з ознакою повторності, у тому числі й кваліфікуючої ознаки правової кваліфікації його дій за цим епізодом, - є безпідставною і зайвою.

Відтак, в порядку ст.337 КПК України суд доходить висновку про помилкове інкримінування стороною обвинувачення дій підсудного ОСОБА_5 за епізодом від 10.03.2021 року за ознакою повторності, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого вказана ознака підлягає виключенню з визнаного доведеним в суді обвинуваченням. При цьому, виключення зазначеної ознаки з визначеного доведеним обвинуваченням за епізодом від 10.03.2021 року, не впливає на висновок суду щодо правильності кваліфікації органом досудового розслідування дій вказаного підсудного за ч.3 ст.185 КК України.

Внаслідок викладеного і приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_11 своїми умисними діями скоїв:

- за епізодом від 02.05.2018 року незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно;

- за епізодом від 10.03.2021 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення;

- за епізодом від 26.03.2021 року о 13:20 годині незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

- за епізодами від 26.03.2021 року о 13:50 годині, 31.03.2021 року закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

- за епізодом від 28.03.2021 року заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно;

- за епізодом від 26.08.2022 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, відповідно.

Положення ч.ч.2, 3 статті 4 КК України встановлюють, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення (злочину) визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Так, з огляду на ч.2 ст.289 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону (на час вчинення інкримінованого діяння) настає за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинене з проникненням у приміщення чи інше сховище, або якщо воно завдало значної матеріальної шкоди, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Пунктами 1 і 2 примітки до ст.289 КК України встановлено, що під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі, а під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення (злочин), передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

При встановленні кваліфікуючої ознаки повторності в діях підсудного ОСОБА_5 за означеним вище епізодом від 02.05.2018 року, незважаючи на звільнення останнього у зв`язку із закінченням іспитового строку за вироком Київського районного суду м.Одеси від 27.07.2017 року на підставі постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2019 року (тобто ухваленою після вчинення зазначеного епізоду), суд виходить з викладеної у відомостях УІТ ГУНП в Одеській області інформації щодо вчинення вказаним підсудним визначеного діяння в період іспитового строку за наведеним вироком суду, а також приписів пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки».

Положення ч.2 ст.185 КК України регламентують, що кримінальна відповідальність за цією нормою настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно або за попередньою змовою групою осіб, що карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, а з огляду на п.1 примітки ст.185 цього ж Кодексу, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, а за ч.3 цієї ж норми закону, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

За ч.3 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, що карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

З огляду на ч.4 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Частина перша ст.33 КК України регламентує, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 вказаного Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, суд, керуючись положеннями статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого особами діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, а за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.68 КК).
При цьому слід відзначити, що згідно матеріалів об`єднаного кримінального провадження, підсудний ОСОБА_5 був засуджений 01.12.2009 року за вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі та звільнився за цим вироком 11.03.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 12 днів, за яким строк погашення судимості з огляду на ст.89 КК складає 8 років.

Так, за ст.89 КК України, такими, що не мають судимість, поміж іншого, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення (п.9).

Згідно ж з ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново, а у цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені в судовому засіданні обставини, на час вчинення інкримінованих діянь у цьому об`єднаному кримінальному провадженні за епізодами від 10.03.2021, 26.03.2021, 28.03.2021, 31.03.2021, 26.08.2022 року судимість підсудного ОСОБА_5 за вироком суду від 27.07.2017 року було погашено внаслідок ухвалення постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2019 року, але за вироком від 01.12.2009 року (ч.1 ст.115 КК), за яким вказаний підсудний звільнився 11.03.2015 року та строк погашення судимості складає 8 років, у зв`язку із засудженням за першим з означених вироків строк такого погашення судимості перервався і обчислюється заново з моменту звільнення за цим вироком, тобто з 18.03.2019 року.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 у цьому об`єднаному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, кількість кримінально-протиправних діянь, їх корисливу спрямованість і чисельний склад (7 епізодів), суспільну небезпечність усіх епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, які в силу ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких і нетяжкого злочинів, незакінченого та закінченого замаху на нетяжкий злочин проти власності, а також судом ураховується у певній мірі викладені у відповідних заявах позиція потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з цього приводу, наявність матеріальних претензій за позовом ПАТ «Укртелеком», відсутність матеріальної шкоди внаслідок повернення викраденого майна по епізодах від 02.05.2018, 26.03.-31.03.2021 року, характеризуючі дані вказаного підсудного та стан його здоров`я.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_5 зі слів перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні двох дітей; забезпечений місцем реєстрації та проживання в Одеській області та м.Одесі, відповідно; на обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; але офіційно не працевлаштований і суспільно-корисною працею на час затримання не займався; є раніше судимим та має непогашену й незняту у встановленому законом порядку судимість.

До того ж, інкриміноване підсудному ОСОБА_5 діяння за епізодом від 02.05.2018 року мало місце в період іспитового строку за вироком Київського районного суду м.Одеси від 27.06.2017 року, діяння за наступними епізодами у цьому об`єднаному кримінальному провадженні під час судового розгляду кримінального провадження за першим епізодом (від 02.05.2018), й на додаток до цього ж - за епізодом від 26.08.2022 року в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, а під час судового розгляду кримінальних проваджень вказаний підсудний двічі оголошувався судом у розшук, сукупність чого свідчить про стійку схильність зазначеної особи до кримінально-протиправної поведінки, про системність вчинення ним кримінально-караних діянь та про небажання стати на шлях виправлення, що у свою чергу обумовлює висновок про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Разом із тим та згідно з обвинувальним актом від 19.10.2022 року, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , поміж іншого, визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитись не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування за означеним епізодом і судового розгляду об`єднаного кримінального провадження, підсудний ОСОБА_5 , незважаючи на визнання своєї провини та перебування на волі з часу вчинення діяння за цим епізодом (тобто з 26.08.2022 року) й до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (тобто до 18.10.2022 року), заподіяну потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у повному обсязі - не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття підсудного ОСОБА_5 за наведених вище обставин за означеним епізодом, мали знайти своє відображення в матеріалах об`єднаного кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або принаймні у намаганні відшкодувати завдану потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоди, до суду не надано і матеріали судового провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , суд відносить визнання ним своєї провини за усіма епізодами та відсутність матеріальних збитків внаслідок повернення викраденого майна за епізодами від 02.05.2018, 26.03.2021, 28.03.2021, 31.03.2021 року, а до обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальних актах та не спростовано стороною захисту в суді, слід віднести вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння за епізодом від 02.05.2018 року та рецидив злочинів за епізодом від 26.08.2022 року.

Статтею 34 КК України визначено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, а за ст..35 цього ж Кодексу, потворність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначення покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Разом із тим, вирішуючи питання з призначення підсудному ОСОБА_5 покарання і зважаючи на вчинення ним епізоду від 02.05.2018 року під час строку випробування за вироком Київського районного суду м.Одеси від 27.07.2017 року, суд позбавлений можливості призначати вказаній особі покарання за сукупністю вироків в порядку ст.71 КК України, адже за означеним вироком суду підсудний звільнений від покарання за закінченням іспитового строку на підставі постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2019 року (з довідки УІТ ГУНП).

Попри те, зважаючи на корисливу спрямованість умисних дій підсудного ОСОБА_5 за висунутим йому обвинуваченням за епізодом від 02.05.2018 року, а також беручи до уваги встановлену законом можливість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна за діяння, передбачене ч.2 ст.289 КК України, суд відхиляє доводи промови прокурора ОСОБА_3 у судових дебатах щодо не призначення у розглядуваному випадку вказаному підсудному наведеного виду додаткового покарання, адже за ст.59 цього ж Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, та конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному об`єднаному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованих підсудному ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, їх характер і системність, кількісний склад та ступінь тяжкості, наявність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі дані про особу останнього, комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень уявляється доцільність призначення підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах строків, встановлених відповідними санкціями цього Кодексу, а остаточне покарання слід визначити за правилами ст.70 цього ж Кодексу, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі закритого типу, із конфіскацією належного йому майна.

Так, приписи ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Наряду з викладеним, виходячи з вимог ст.ст.128-129 КПК України, суд вважає, що цивільний позов представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_6 , заявлений до підсудного ОСОБА_5 і визнаний останнім у повному обсязі, - належить задовольнити у заявленому розмірі, оскільки за приписами ст.ст.22, 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання щодо зарахування терміну попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_5 до строку призначеного йому покарання за цим вироком, суд в силу ч.5 ст.72 КК України ураховує строк його тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні, тобто з 18.10.2022 року.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 128-129, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, відповідно, призначивши покарання:

- за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі стром на 5 років, з конфіскацією належного йому майна;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч.3 ст.15-ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу та із конфіскацією належного йому майна.

В порядку ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу набрання вироком законної сили, зарахувавши у цей строк в силу ч.5 ст.72 КК України термін його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 18.10.2022 року до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», - залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.ст.128-129 КПК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, цивільний позов представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_6 «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину», - задовольнити у повному обсязі та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь цивільного позивача ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» (), на відшкодування матеріальної шкоди 521,55 гривень (п`ятсот двадцять одна гривня 55 копійок).
В порядку ст.100 КПК України, речові докази у об`єднаному кримінальному провадженні:

-мопед марки «Suzuki», чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_6 , а також талон від 02.07.2017 року за №62, які передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 , - вважати повернутими за належністю вказаній особі;

-два відрізки кабелю довжиною 15м, які перебувають у розпорядженні ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області за постановою слідчого ОСОБА_12 від 25.03.2021 року, - повернути за належністю власнику;

-відрізки дротів білого кольору з маркуванням ОК-NETU/UTP CU PVC INIOOR CAT.5E, загальною довжиною 161 м, а також відрізки дротів білого кольору з означеним маркуванням, довжиною 117 м, які передані на зберігання під розписку представнику потерпілого ТОВ НВП «ТЕНЕТ» ОСОБА_13 , - вважати повернутими за належністю вказаній особі;

-мобільний телефон марки «Meizu M5c», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який переданий на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_8 , - вважати повернутим за належністю вказаній особі.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , а також направити до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», - для виконання в частині, що стосується їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

С у д д я: ОСОБА_1