Справа № 522/6821/17
Провадження по справі № 1-кп/522/2546/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні провадженні №0000601 від 22.09.2016 на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, українця, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, непрацюючого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2016 року, приблизно о 10:10 годині, водій ОСОБА_3 , керуючи власним технічно справним автомобілем «CHEVROLET ЕРІСА», р/н « НОМЕР_1 », рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю Старосінної площі в Приморському районі міста Одеси, де організований односторонній рух і проїзна частина має три смуги руху в попутному напрямку, що позначені відповідною дорожньою розміткою, з боку вулиці Водопровідна у напрямку вулиці Середньофонтанська, у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 30 км/год.

Наближаючись до позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» нерегульованого пішохідного переходу, що розташований напроти будинку № 7/9 по Старосінній площі, водій ОСОБА_3 вкрай уважним не був, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, які виразилися у тому, що перед нерегульованим пішохідним переходом починає зменшувати швидкість та зупиняється транспортний засіб, що рухався попереду у попутному напрямку, оскільки на пішохідному переході знаходився пішохід, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, на зміну дорожньої обстановки своєчасно не відреагував, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру не зменшив швидкість руху керованого автомобіля аж до його зупинки, не переконався, що на пішохідному переході знаходиться пішохід, для якого може бути створена небезпека, хоча зобов`язаний був це передбачити з урахуванням зміни дорожньої обстановки, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не дав дорогу пішоходу похилого віку ОСОБА_10 , яка, маючи перевагу у русі, перетинала проїзну частину по пішохідному переходу, рухаючись у темпі середнього кроку, з правого боку ліворуч, за ходом руху автомобіля, внаслідок чого скоїв на неї наїзд передньою частиною автомобіля «CHEVROLET ЕРІСА», р/н « НОМЕР_1 » на пішохідному переході.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_10 , згідно висновку судово- медичної експертизи № 3224 від 15.12.2016, заподіяні тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкова травма з наявністю забійної рани потиличної області та перелому кісток склепіння та основи черепу (перелом потиличної кістки з поширенням на задню черепну ямку), вогнища забоїв правих скроневої та лобної часток; закритий осколковий перелом правої променевої кістки в типовому місці, закритий осколковий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки, ушкодження зв`язок правого колінного суглоба, які відповідно до п. 2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин ДТП № 4837 від 03.03.2017 водій автомобіля «CHEVROLET ЕРІСА», р/н « НОМЕР_1 » гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом належного виконання вимог п. п. 2.3. «б»; 12.1.; 18.4. ПДР і саме його дії знаходяться у причинному зв`язку із ДТП.

Таким чином, водій ОСОБА_3 порушив пункти: 1.7.; 2.3. «б»; 4.16 «а»; 12.1.; 18.1.; 18.4 «Правил дорожнього руху» України, які зобов`язують водія:

п. 1.7. «Водії, пішоходи та пасажири зобов язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний: б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 4.16. «Пішохід має право:

а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

n. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

п. 18.4. «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті. Позовну заяву потерпілої в повному обсязі не визнав, проте зазначив, що шкодує про порушення своїми діями нормального ритму та способу життя потерпілої ОСОБА_10 та зробив усе можливе для повноцінного відновлення потерпілої та забезпечення їй належного лікування в медичній установі, забезпечуючи її: окремою палатою, медичним обстеженням, лікарськими препаратами та речами першої необхідності.

Крім того, просив суд не призначати альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, так як він являється пенсіонером, на його повному утриманні та забезпеченні знаходиться його літня матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та до якої кожного дня ОСОБА_3 приїздить, привозить необхідні продукти та медикаменти, відвозить її до медичного закладу і назад. Окрім того, дружина обвинуваченого ОСОБА_11 також потребує медичного догляду та лікування, яку ОСОБА_3 також возить на медичні обстеження/лікування, тощо. Враховуючи викладене вище, можливість керування транспортним засобом для обвинуваченого ОСОБА_3 є не розкішшю та привілеєм, а життєвою необхідністю.

Потерпіла ОСОБА_10 на неодноразові чисельні виклики у передбачений законом спосіб, до суду ге зявилась, в телефонному режимі неодноразово повідомляла суд, що зявиться в судове засідання, проте без поважних причин не зявлалась до суду протягом майже 4 років в судове засідання не з`явилась, та від неї до суду не надходило клопотання про розгляд позову за її відсутності.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину, в ході досудового розслідування обвинувачений добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, проте, з урахуванням того, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому злочині, є пенсіонером, в ході досудового розслідування добровільно відшкодував витрати на лікування, наявність на утриманні матері ОСОБА_1 ,- ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від призначеного покарання з випробуванням, із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ОСОБА_3 нових злочинів.

З огляду на характер допущених порушень ПДР України, та враховуючи, що згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином вчиненим з необережності, враховуючи особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку ОСОБА_1 ,- ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто окремо від обвинуваченого ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно приїздити, привозити необхідні продукти та медикаменти, відвозити її до медичного закладу і назад. Окрім того, дружина обвинуваченого ОСОБА_11 , також потребує медичного догляду та лікування, яку ОСОБА_3 також возить на медичні обстеження/лікування, тощо, суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи заявлений в кримінальному провадженні цивільний позов, суд приходить до наступного висновку.

Потерпілою ОСОБА_10 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь, відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином,у сумі 12 490,90 гривень та моральної шкоди в сумі 600 000 гривень.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Положеннями ч. 1 ст. 326 КПК передбачено, що якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Таким чином, встановивши, що потерпіла ОСОБА_10 , незважаючи на чисельні виклики суду впродовж майже 4 років в судові засідання не з`явилась та від неї до суду не надходило клопотання про розгляд позову за її відсутності, при цьому судом взято до уваги, що обвинувачений, не визнав пред`явлений позов, суд приходить до висновку, що у суду є всі законні підстави для залишення цивільного позову без розгляду.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України - особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, ОСОБА_10 підлягає роз`яснення її право заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Позовна заява прокурора,- відсутня.

Судові витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532, п.15 ст. 615 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноваженого органу з питань пробації, про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання, обраний ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 28.03.2017 року залишити без змін, після набрання чинності,- скасувати.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2016 року на автомобіля «CHEVROLET ЕРІСА», р/н « НОМЕР_1 ».

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме: автомобіль «CHEVROLET ЕРІСА», р/н « НОМЕР_1 », наданий обвинуваченому ОСОБА_3 на зберігання,- вважати повернутим за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням:

- автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобіля «CHEVROLET ЕРІСА», р/н « НОМЕР_1 », на суму - 880,80 гривень;

- транспортно-трасологічної експертизи на суму - 1761, 60 гривень;

- автотехнічної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП, на суму - 1980, 80 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, у сумі 12490,90 гривень та моральної шкоди в сумі 600000 гривень, - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_10 , що відповідно до вимог ч.7 ст. 128 КПК України вона має право подати залишений без розгляду цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя:

ОСОБА_12