Справа №:755/8930/15-к
Провадження №: 1-кп/755/164/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000927 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Севастополь, громадянки України, проживаючої по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 212, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України,

клопотання обвинуваченої та захисника про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисники звернулись до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200 (в ред. від 15.04.2008) за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 212 (в ред. від 15.11.2011),ч.3 ст.28, ч.2 ст. 364 (в ред. від 21.12.2010), ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 (в ред. від 07.04.2011) КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Застосований відносно неї запобіжний захід у вигляді застави - скасувати, а заставу в розмірі 100 000 грн. повернути заставодавцю - ОСОБА_7 , а також повернути визнані речовими доказами особисті речі - мобільний телефон «BlackBerry» IMEI НОМЕР_1 чорного кольору, мобільний телефон «NOKIA6601F-1» НОМЕР_2 та SIM картками.

Прокурор не заперечуючи проти закриття кримінального провадження з наведених стороною захисту підстав, заявив клопотання про вирішення питання речових доказів.

Вислухавши думку сторін та дослідивши матеріали кримінального провадження суд дійшов до наступного.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження. ОСОБА_6 , пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 200 (в редакції від 15.04.2008), ч. З ст. 28, ч. 3 ст. 212 (в редакції від 15.11.2011), ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 (в редакції від 21.12.2010), ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 (в редакції від 07.07.2011) КК України.

Як вбачається з обвинувачення інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_6 було вчинено в період з 05 червня по 02 липня 2009 року.

Частиною 2 ст. 284 КПК України визначено підстави для закриття кримінального провадження судом, однією з яких є звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Однією з правових підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності визначено закінчення строків давності, які детально регламентовано положеннями ст. 49 КК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки. За змістом п. З ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Відповідно ж до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло десять років.

З урахуванням наведених норм, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 28. ч. 2 ст. ст. 200 КК України, що є нетяжким злочином згідно ст. 12 КК України, та строк притягнення до відповідальності становить 5 років. Окрім того, строк давності за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ч. З ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, становить десять років.

З часу інкримінованих ОСОБА_6 подій пройшло більше десяти років, що свідчить про закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків давності та є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України.

Відповідно до ст. 203 КПК України, після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченого цим Кодексом, припиняється дія застосованого запобіжного заходу.

Водночас, частиною 9 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Під час досудового слідства, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.08.2010 було обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 000 гривень, які було внесено заставодавцем - ОСОБА_7 .

З огляду на вище викладене - застава підлягає поверненню заставодавцю.

Вирішуючи питання речових доказів, з урахуванням доводів сторін, в тому числі доводів прокурора викладених у клопотанні в судовому засіданні 21.02.2023, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеційська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають (пункти 41, 46 Доповіді). Юридична (правова) визначеність є одним із елементів верховенства права.

Поняття правової визначеності необхідно розглядати як елемент верховенства права, що розкривається через концепції непорушності та нескасовуваності набутих законних прав (vested rights); незворотності закону й неможливості застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування (non-retroactivity); законних очікувань (legitimate expectations) - право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

Поняття правової визначеності безпосередньо не відображене у національному законодавстві України, однак Конституційний Суд України використовує це поняття у своїх рішеннях. Розуміння правової визначеності Конституційний Суд України сформулював у рішенні від 22 вересня 2005 р. № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначив, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини). У рішенні від 29 червня 2010 р. № 17-рп/2010 Конституційний Суд України також звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права: «Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями».

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (стаття 8 КПК України). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях сформулював доволі чіткі положення щодо дотримання принципу верховенства права. Так, норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою точністю, щоб громадянин самостійно або, за потреби, з професійною допомогою міг до певної міри передбачити наслідки, що можуть спричинити певні дії (рішення від 25.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції»).

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм (рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України»).

Частина 1 ст. 9 КПК України зобов`язує під час кримінального провадження суд, слідчого судді, прокурора керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Одним з найважливіших завдань кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду для того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Це стосується всіх доказів, котрі було отримано у процесі їх збирання, фіксації та оцінки. Крім того, важливим є питання щодо повернення у разі потреби законному володільцю речей, котрі були визнані доказами у кримінальному провадженні, після закінчення судового розгляду кримінального провадження або оголошення вироку чи іншого рішення суду.

У зв`язку з особливою важливістю речових доказів як засобу доказування, а також можливою їх матеріальною чи іншою цінністю приписи КПК зобов`язують суд у своєму процесуальному рішенні вирішити питання про речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 чинного КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини і основновоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Allen v. the United Kingdom від 12 липня 2013 року (заява № 25424/09), § 94 вказав, що „з метою забезпечення практичності та ефективності права, гарантованого пунктом 2 статті 6 Конвенції, презумпція невинуватості має також ще один аспект. Загальна мета презумпції, у цьому другому аспекті полягає в тому, щоб захистити осіб, яких виправдано або стосовно яких кримінальні провадження припинено, від того, щоб посадові особи та органи державної влади ставились до них так, ніби вони насправді винні у тих правопорушеннях, у яких їх обвинувачували. Без захисту, який забезпечував би дотримання виправдувального вироку або рішення про закриття провадження в межах будь-якого іншого розгляду, гарантіям справедливого судового розгляду, що випливають зі змісту пункту 2 статті 6 Конвенції, загрожував би ризик стати теоретичними та ілюзорними. Окрім того, після завершення кримінального провадження ставиться під загрозу репутація особи і те, як цю особу сприймає суспільство".

Кримінально-правовий зміст презумпції невинуватості, закріплений у частині першій статті 62 Конституції України і уточнений в Рішенні КСУ від 27 жовтня 1999 р. у справі про депутатську недоторканність, передбачає: особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення до тих пір, поки її винуватість у кримінальному правопорушенні не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Встановлена чинним КПК України процесуальна форма звільнення від кримінальної відповідальності передбачає звільнення особи на підставі ухвали суду - обвинувальний вирок в цьому разі не постановлюється.

Вирішуючи питання речового доказу - грошових коштів в іноземній та національній валюті вилучених при проведенні огляду 02.07.2009 з автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , які прокурор у своєму клопотанні просить передати у власність держави, суд виходить з натупного:

постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ СБ України ОСОБА_8 від 28.07.2009 вилучені при проведенні огляду 02.07.2009 з автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 грошові кошти в іноземній та національній валюті у сумі 1882850 євро, 12110 доларів США, 22 220 російських рублів та 52 323 грн. визнано речовими доказами та приєднано до кримінальної справи №487.

03.08.2010 постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ СБ України ОСОБА_8 від кримінальна справа №487 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України (Легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом) відносно ОСОБА_9 та інших була закрита в частині пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст. 209 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (який діяв на час вчинення злочину), за відсутністю в їх діях складу злочину, оскільки під час провадження досудового слідства у даній кримінальній справі не були виявлені факти вчинення фінансових операцій чи укладення угод з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, як з боку ОСОБА_9 так і інших невстановлених слідством осіб. При цьому питання речових доказів (грошових коштів вилучених при проведенні огляду 02.07.2009 автомобіля ОСОБА_9 марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , в іноземній та національній валюті) слідчим вирішено не було.

Так, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.2 та п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати підлягає відшкодуванню майно (в тому числі гроші), вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Отже, при постановленні процесуального рішення 03.08.2010 про закриття кримінальної справи за реабілітуючими підставами питання про повернення грошових коштів, вилучених та приєднаних до справи як речові докази, органом досудового розслідування не було вирішене відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, з тексту обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000927, який було оголошено на початку судового розгляду, вбачається, що вилучені 02.07.2009 у ОСОБА_9 грошові кошти в іноземній та національній валюті не являються предметом жодного з інкримінованих йому кримінальних проступків.

Доводи прокурора про кримінальне походження вилучених у ОСОБА_9 02.07.2009 грошових коштів, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, суд вважає недопустимими доказами заявлені прокурором показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 , так як безпосередньо в судовому засідання зазначені особи в суді не допитувались, а їх показання викладені в протоколах на стадії досудового розслідування, в судовому засіданні не досліджувались.

Також, відповідно до п.1 ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані з показань свідків, які надалі були визнані обвинуваченими, якими є ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Крім того, суд визнає недопустимими такі заявлені у клопотанні прокурора докази, як висновки експертиз: № 18/1 від 01.03.2010, від 06.07.2010 року (т.28 а.с. 15-192), № 419/1 від 09.11.2009.

Так, дослідивши доводи викладені у клопотанні захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 09.08.2022 (т.35. а.с. 14-21), суд вважає їх логічними, послідовними та переконливими, а саме про недопустимість, як доказу висновку комп`ютерно-технічної експертизи 07.10.2010 року, через проведення виїмки в ВАТ «ТММ-Банк» вказаних банківських документів за відсутності рішення суду, а отримані внаслідок таких дій докази є недопустимими з підстав порушення порядку їх отримання та за відсутності відповідної постанови суду, з порушенням вимог ст. ст. 177, 183 КПК України ( в редакції 1960 року), а також відсутність законних підстав ( рішення суду) для проведення обшуку. Крім того, проведення експертизи особою, яка не має кваліфікації судового експерта. Також, є слушним посилання захисника на порушення вимог ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» (в редакції станом на момент її проведення), якою передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

Такими ж логічними та переконливими є доводи захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викладені у клопотанні (т.35 а.с. 35-38)про недопустимість як доказу почеркознавчої експертизи №419/1 від 19.11.2019, через недопустимість висновку експерта з підстав порушення вимог щодо відсутності службової залежності від сторін кримінального провадження.

Так як, проведення експертизи було доручено експерту Українського науково-дослідного центу Служби безпеки України, яке входило до системи СБУ, як і слідче управління, яке проводило досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, а також через порушення встановленого порядку отримання експериментальних зразків підпису та почерку.

Крім того, суд вважає логічними та переконливими доводи захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викладені у клопотанні (т.35 а.с. 65-76) про недопустимість як доказу почеркознавчої експертизи №18/1 від 01.03.2010, через недопустимість, а саме проведення експертизи було доручено експерту Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, яке входило до системи СБУ, як і слідче управління, яке проводило досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» є пряма заборона, на таку залежність, тому що залежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду. Також відповідно до ст .12 цього Закону незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Таким чином, проаналізувавши доводи сторін суд вважає, заявлені прокурором у клопотанні висновки експертиз недопустимими доказами і відкидає їх через неможливість покласти в основу судового рішення.

Крім того, позиція прокурора, щодо звернення в дохід держави особистого майна осіб які звільнені від кримінальної відповідальності, є безпідставною, враховуючи недоведеність стороною обвинувачення, того що вони були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього.

Також, слід зазначити непослідовність такої позиції сторони обвинувачення, зважаючи на те, що при вирішенні судом, питання повернення ОСОБА_9 - автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , який також є речовим доказом, прокурор не заперечував проти цього, та рішення суду в цій частині не оскаржував.

Разом з тим, судом досліджено всі надані стороною обвинувачення письмові докази, якими не підтверджено кримінальне походження вказаних грошових коштів та особистих речей, вилучених у обвинувачених.

Досліджені в ході судового розгляду фактичні обставини явно вказують на те, що подальше обмеження права на належне майно не відповідає завданням кримінального провадження, та може призвести до невиправданого обмеження його прав та свобод, гарантованих Конституцією України та стверджених актами міжнародного законодавства.

Згідно ст. 21 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 41 Конституції України встановлює непорушне та невідчужуване право особи володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно цього ж положення Основного Закону Держави, ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності.

Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, практикою Європейського суду з прав людини, Конвенцією про захист прав людини і основновоположних свобод, вимогами ст. ст ст.ст.5, 12, 49 КК України, ст.ст. 42, 49, 100, 131, 132, ст.ст.284 - 288, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. . 3 ст. 28, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Застосований відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави - скасувати. Заставу в розмірі 100 000 грн. повернути заставодавцю - ОСОБА_7 .

Речові докази:

-грошові кошти в національній та іноземній валюті: у сумі 1 882 820 (один мільйон вісімсот вісімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят) євро, 12 110 (дванадцять тисяч сто десять) доларів США, 22 220 (двадцять дві тисячі двісті двадцять) російських рублів та 52 323 (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять три) грн., вилучені 02.07.2009 року під час огляду автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 які постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ СБ України ОСОБА_8 від 27.05.2010 року ; матерчатий рюкзак чорного кольору з логотипом фірми "Рібок", двома поліетиленовими пакетами чорного кольору з написом "BOSS"; дорожню сумку з матерії чорного кольору та сірими вставками, дорожньою сумкою з матерії чорного кольору ; мобільний телефон «Nokia 6500» IMEI НОМЕР_4 бронзового кольору, мобільним телефоном «Nokia 6500» IMEI 30 сріблястого кольору, мобільним телефоном «Nokia 6500» IMEI НОМЕР_5 А9В7 чорного кольору, SIM карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 , SIM карткою мобільного оператора DJUICE № НОМЕР_7 , SIM карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_8 , вилучені 02.07.2009 року під час огляду автомобіля марки "Toyota", д.н.з. НОМЕР_3 , та передані на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Головного слідчого управління СБУ - повернути особі відносно якої кримінальне провадження закрите - ОСОБА_9 .

- мобільний телефон «Nokia 6600» IMEI НОМЕР_9 та SIM карткою мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_10 , вилученими 15.02.2010 року під час обшуку підозрюваного ОСОБА_13 , та передані на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Головного слідчого управління СБУ- повернути особі відносно якої кримінальне провадження закрите - ОСОБА_13 .

- мобільний телефон «Sony Ericson S500i» IMEI НОМЕР_11 та SIM карткою мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_12 , вилученими 02.03.2010 року під час обшуку підозрюваного ОСОБА_12 , та передані на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Головного слідчого управління СБУ- повернути особі відносно якої кримінальне провадження закрите ОСОБА_12 .

- мобільний телефон «BlackBerry» IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон «Nokia 6600F-1» IMEI НОМЕР_13 , SIM карткою мобільного оператора «ЮМС» № НОМЕР_14 , SIM карткою мобільного оператора МТС № НОМЕР_15 , вилученими 18.08.2010 року під час обшуку підозрюваної ОСОБА_6 , та передані на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Головного слідчого управління СБУ- повернути особі відносно якої кримінальне провадження закрите ОСОБА_6 .

- персональний комп`ютер типу «ноутбук» марки «SONY VAIO» модель PCG-4N5P, серійний номер *00735*, Service TAG J032BSJ, вилучений 10.07.2009 року під час проведення огляду квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_13 зберігав свої особисті речі, передано на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Головного слідчого управління СБУ- повернути особі відносно якої кримінальне провадження закрите - ОСОБА_13 .

- сервер банку, серійний номер GB8814HB4A та системним блоком комп`ютера R line, № 751706/2, вилучений 17.12.2009 року під час проведення обшуку та передано на відповідальне зберігання в кімнату речових доказів Головного слідчого управління СБУ - повернути володільцю ВАТ «ТММ-Банк».

-зошит в твердій обкладинці, в якому містяться рукописні записи, вилученим 02.07.2009 року під час огляду місця події - автомобіля марки "Toyota", д.н.з. НОМЕР_3 ; заява на видачу готівки № 1 від 2.07.2009 року та квитанцією № 11 від 2.07.2009 року, вилученими 02.07.2009 року під час огляду місця події - автомобіля марки "Toyota", д.н.з. НОМЕР_3 , речові докази знаходяться при матеріалах справи; предмети та документи, вилучені 10.07.2009 року під час проведення огляду квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_13 зберігав свої особисті речі, а саме: диском марки «TDK» в білому конверті з написом ТОВ "Іксол-Сервіс" № 6001, дог. № 1298 від 26.02.2008 року, № 79573, договором від 18.03.08 р. № 82716 про надання телекомунікаційних послуг, ліцензією № 397491 від 28.05.08 р. Міністерства аграрної політики України, копією свідоцтва від 28.02.08 р. № 100101565 про реєстрацію ТОВ «Іксол-сервіс» як платника ПДВ, ліцензією № 399587 від 28.05.08 р. Міністерства аграрної політики України, договором оренди приміщення № 05 від 05.02.2009 року, довідкою АА № 162829 з ЄДРПОУ по ТОВ «Іксол-сервіс», довідкою від 09.02.08 р. № 775 Про взяття на облік платника податків ТОВ «Іксол-сервіс», свідоцтвом від 28.02.08 р. № 100101565 про реєстрацію ТОВ «Іксол-сервіс» як платника ПДВ, свідоцтвом № 142256 від 08.02.08 р. про державну реєстрацію ТОВ «Іксол-сервіс», Статут ТОВ "Іксол-Сервіс", довіреністю від 16.09.08 р., актом від 02.10.08 р. № 008647 перевірки виконання заходів з карантину рослин, копію виписки з ЄДРПОУ № 344495, повідомлення Державної інспекції з карантину рослин по Київській обл від 02.10.08 р. № 574, копією 1, 2, 3, 10 та 11 сторінки паспорту громадянина України ОСОБА_14 , квитанцією № 12 від 26.02.08 р., квитанція № 11 від 26.02.08 р., квитанція № 10 від 26.02.08 р., заявою ОСОБА_15 , довідкою ВАТ КБ "Інтербанк", рахунком № 37 від 05.02.08 р., актом здачі-приймання робіт № 1298 від 26.02.2008 року, протоколом № 1/2008 від 05.02.2008 року в двох примірниках, актом № 1 оцінки приймання-передачі майна від 5.02.2008 року, наказом № 1від 5.02.2008 року в 2-х примірниках, наказом № 2 від 11.02.2008 року; документи щодо оренди офісного приміщення, відкриття розрахункового рахунку, та податкової звітності ТОВ "Іксол-Сервіс", вилученими 10.07.2009 року під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_16 . Вказані речові докази перелічені в протоколі огляду від 29.04.2010 року та знаходяться при справі ; перелік працівників ВАТ "ТММ-Банк", вилучений 10.07.2009 року під час проведення обшуку ВАТ "ТММ-Банк", розташованого в буд. № 5 по вул. Панельній, у м. Києві, в якому зазначено, що телефонний номер 569-40-70 використовується співробітниками ВАТ "ТММ-Банк"; документи, на підставі яких укладено договір оренди нежитлового приміщення ТОВ "Іксол-Сервіс", а також документами на підставі яких здійснено розрахунки за оренду, вилученими 24.11.2009 року та 12.07.2010 року під час проведення виїмок у ВАТ "КДМЗ". Вказані речові докази описані в протоколах огляду від 12.07.2010 року та приєднані до матеріалів кримінальної справи відповідними постановами; документи податкової звітності ТОВ "Іксол-Сервіс", вилучені 20.10.2009 року під час проведення виїмки у ДПІ Києво-Святошинського району Київської області. Вказані речові докази описані в протоколі огляду від 12.07.2010 року та приєднані до матеріалів кримінальної справи відповідною постановою; документи, на підставі яких відкрито розрахунковий рахунок ТОВ "Іксол-Сервіс" а також виписка по особовому рахунку ТОВ "Іксол-Сервіс", вилучені 20.10.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ КБ "Інтербанк". Вказані речові докази описані в протоколі огляду від 12.07.2010 року та приєднані до матеріалів кримінальної справи відповідною постановою; документи, на підставі яких здійснено державну реєстрацію ТОВ "Аморіус", вилучені 9.02.2010 року під час проведення виїмки у Печерській районній у м. Києві державній адміністрації. Вказані речові докази перелічені в протоколі виїмки та огляду від 9.02.2010 року та приєднані до матеріалів кримінальної справи відповідною постановою і знаходяться при справі; документи податкової звітності ТОВ "Аморіус", вилучені 28.10.2009 року під час проведення виїмки у ДПІ Печерського району м. Києва. Вказані речові докази описані в протоколі огляду від 12.07.2010 року та приєднані до матеріалів кримінальної справи відповідною постановою; документи, на підставі яких відкрито розрахунковий рахунок ТОВ "Аморіус", а також випискою по особовому рахунку ТОВ "Аморіус", вилученими 3.12.2009 року під час проведення виїмки та приєднані до матеріалів кримінальної справи відповідною постановою; документи, на підставі яких здійснено державну реєстрацію ТОВ "Торговий центр "Стафс", вилученими 09.02.2010 року під час проведення виїмки у Печерській районній у м. Києві державній адміністрації; документи податкової звітності ТОВ "Торговий центр "Стафс", вилученими 8.02.2010 року під час проведення виїмки у ДПІ Печерського району м. Києва ; документи, на підставі яких відкрито розрахунковий рахунок ТОВ "Торговий центр "Стафс", а також випискою по особовому рахунку ТОВ "Торговий центр "Стафс", вилученими 20.10.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ КБ "Інтербанк"; документи, на підставі яких здійснено державну реєстрацію ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", вилученими 09.02.2010 року під час проведення виїмки у Печерській районній у м. Києві державній адміністрації; документи податкової звітності ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", вилученими 19.10.2009 року під час проведення виїмки у ДПІ Печерського району м. Києва; документи, на підставі яких відкрито розрахунковий рахунок ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", а також випискою по особовому рахунку ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", вилученими 10.07.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ "ТММ-Банк" ; документи, на підставі яких відкрито розрахунковий рахунок ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", а також випискою по особовому рахунку ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", вилученими 17.11.2009 року під час проведення виїмки у ЗАТ "Донгорбанк"; документи, на підставі яких відкрито розрахунковий рахунок ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", а також випискою по особовому рахунку ТОВ "ВТК "Крузконтролсистем", вилученими 20.10.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ КБ"Інтербанк "; заяви на видачу готівки з поточного рахунку ОСОБА_11 , а також документами, на підставі яких відкрито та закрито даний рахунок, вилученими 23.11.2009 року та 26.11.2009 року під час проведення виїмок у ВАТ "ТММ-Банк" ; заяви на переказ готівки № 315 від 1.07.2009 року та № 338 від 2.07.2009 року, вилученими 10.07.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ "ТММ-Банк"; заяви на видачу готівки з поточного рахунку ОСОБА_17 , а також документами, на підставі яких відкрито даний рахунок, вилученими 23.11.2009 року та 26.11.2009 року під час проведення виїмок у ВАТ "ТММ-Банк»; заяви на видачу готівки з поточного рахунку ОСОБА_17 , а також документами, на підставі яких відкрито даний рахунок, вилученими 23.12.2009 року та 25.12.2009 року під час проведення виїмок у ЗАТ "Донгорбанк"; заявами на видачу готівки з поточного рахунку ОСОБА_18 , а також документами, на підставі яких відкрито даний рахунок, вилученими 23.03.2010 року та 31.05.2010 року під час проведення виїмок у ВАТ КБ "Інтербанк"; виписку по особовому рахунку № НОМЕР_16 , вилученою 23.07.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ "ТММ-Банк", яка приєднана до матеріалів кримінальної справи відповідною постановою ; заяви на видачу та переказ готівки з поточного рахунку ОСОБА_9 , а також документами, на підставі яких відкрито даний рахунок, вилученими 23.07.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ "ТММ-Банк" ; виписки по особовим рахункам, договори закупівлі іноземної валюти та роздруківки фінансових операцій, проведених ВАТ "ТММ-Банк", вилученими 12.11.2009 року та 2.12.2009 року під час проведення виїмок у ВАТ "ТММ-Банк" ; договір № 55-3/238 від 9.06.2009 року та інші документи на закупівлю іноземної валюти, вилученими 17.02.2010 року під час проведення виїмки та огляду в АТ "ОТП Банк", які перелічені в протоколі виїмки та огляду від 17.02.2010 року; договір № 1506 від 15.06.2009 року та інші документи на закупівлю іноземної валюти, вилученими 17.02.2010 року під час проведення виїмки та огляду в ПуАТ "СЕБ Банк", які перелічені в протоколі виїмки та огляду від 17.02.2010 року ; договір та інші документи на закупівлю іноземної валюти, вилученими 18.02.2010 року під час проведення виїмки та огляду у ВАТ "ВТБ Банк"; договір та інші документи на закупівлю іноземної валюти, вилучені 16.02.2010 року під час проведення виїмки та огляду у ВАТ "Ощадбанк", які перелічені в протоколі виїмки та огляду від 16.02.2010 року; договір № 0227 від 2.07.2009 року та інші документи на закупівлю іноземної валюти, вилученими 28.12.2009 року під час проведення виїмки у ВАТ "Ощадбанк"; журнал реєстрації довіреностей ВАТ "ТММ-Банк" за 2009 рік, вилучений 28.01.2010 року під час проведення виїмки у ВАТ "Ощадбанк"; два журнали інструктажу інкасаторських бригад ВАТ "Ощадбанк", вилученими 27.01.2010 року під час проведення виїмки у ВАТ "Ощадбанк"; два журнали обліку відвідувачів ВАТ "ТММ-Банк", вилученими 10.07.2009 року та 17.12.2009 року під час проведення обшуків у ВАТ "ТММ-Банк"; компакт диск TDK № 1471нт, на якому містяться записи телефонних розмов обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , що відбувалися у період з 14.04.2009 року по 2.07.2009 року; компакт диском Sony DVD-RW № 1621нт, на якому містяться записи телефонних розмов обвинуваченого ОСОБА_13 , що відбувалися у період з 22.10.2008 року по 8.07.2009 року; компакт диском Verbatim №259/400/ДСК-0234/2010/ДСК, на якому містяться електронні файли з зображенням документів щодо відкриття компанію "WALLTOWN VENTURES LIMITED" розрахункового рахунку, а також рух коштів по ньому- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя