ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15200/17

Провадження № 11-кп/4820/213/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції контрольне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2022 року у кримінальному провадженні №0000168, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2016, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000168, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2016, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України

За клопотанням прокурора від 23 грудня 2022 року, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 25 лютого 2023 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час продовжують існувати визначені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду та незаконного впливу на свідків, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, в тому числі й особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, на даний час потерпілі та свідки не допитані, обставини справи судом не з`ясовано.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2022 року скасувати, постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю.

Зазначає, що дана кримінальна справа є сфабрикованою та тривалий час по суті судом не розглядається. Санкція тримання під вартою продовжується автоматично, без об`єктивного та всебічного дослідження судом всіх обставин справи, що мають суттєве значення для прийняття рішення щодо доцільності продовження терміну тримання під вартою.

Звертає увагу, що на даний час не має жодного доказу, який дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 буде ухилятися від слідства та суду або від виконання процесуальних дій, перешкоджати встановленню істини.

Вказує, що через брак свіжого повітря, світла, особистого простору, належного харчування, санітарно-гігієнічних норм, побутових умов невідповідних для гідного людського існування та належного безтактного ставлення з боку працівників установи, він зазнає щоденних страждань та його фізичний та психологічний стан погіршується.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 підтримала апеляційні вимоги, просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки обвинувачений не складає загрози для суспільства, не має наміру переховуватися від суду та вже тривалий час утримується під вартою.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, не працював.

Заслухавши суддю-доповідача, сторону захисту, думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 315 ч.3 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Прокурор під час підготовчого судового засідання звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з клопотаннями від 23 грудня 2022 року про продовження строків тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2022року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено до 25 лютого 2023 року включно.

Обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує згадану ухвалу суду, бо вважає, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, тому просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

Приймаючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість покарання (виключно позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі), що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжких злочинів, які йому інкримінуються; суд також взяв до уваги високий ступінь суспільної небезпеки злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , внаслідок яких було позбавлено людини життя, а також той факт, що ОСОБА_7 також обвинувачується ще у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 та ч.3 ст.358, ч.2 та ч.3 ст.190 КК України, справа перебуває в провадженні Залізничного районного суду м. Львова.

Тож, суд першої інстанції дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на даний час потерпілі та свідки не допитані, обставини справи судом не з`ясовано, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам ОСОБА_7 переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, з метою зміни їх показань на користь обвинуваченого.

Крім того, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується ще у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, це може свідчити про існування також ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з положеннями статей 194, 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, разом із зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність його вини буде встановлюватися вироком суду.

Крім того, зі змістуст.422-1 КПК України вбачається, що в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, тому у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на перевірку обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення.

З наведених підстав доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що кримінальна справа проти нього сфабрикована, інкримінованих злочинів він не вчиняв, в матеріалах провадження відсутні докази на обґрунтування його обвинувачення, колегією суддів не перевірялися.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального Кодексу України та інших законів України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідночастини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку сторони обвинувачення, з якою погодився суд першої інстанції, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду, а також останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на учасників процесу, шляхом підкупу, примусу, шантажу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Також згідно практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ряду злочинів, в тому числі і особливо тяжких,яким було позбавлено життя людини, тоді як людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Відповідно до практики ЄСПЛ, у рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року, Суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , який не має утриманців, не працював на час затримання, не одружений, тобто не маючий стійких соціальних зв`язків може перешкоджати встановленню істини у справі та переховуватися від суду, оскільки покарання, що загрожує, в разі визнання його винуватим, значно підвищує ризик переховування від суду, тоді як він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні наведеного ризику.

Крім того, існує загроза незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого, оскільки обвинуваченому відомі адреси їх мешкання, у зв`язку з чим, є ймовірність того, що вони під його фізичним, психологічним впливом можуть змінити свої показання, тоді як їх свідчення матимуть важливе значення для встановлення у суді всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень.

Також відсутні гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, оскільки щодо нього в провадженні іншого суду перебуває кримінальне провадження.

Відтак, досі продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачений не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

Посилання обвинуваченого на те, що перебування в умовах слідчого ізолятора впливає на його фізичний та психологічний стани, які погіршуються, не є такими обставинами, які давали б можливість обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

З урахуванням наданих матеріалів провадження і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 до 25 лютого 2023 року включно. Обмеження права обвинуваченого на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним через неможливість у жодний інший спосіб запобігти його втечі, впливу на свідків та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою до 25.02.2023 року ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2