Справа № 309/592/23
Провадження № 1-кп/309/46/23
10 квітня 2023 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вмотивовано тим, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивовано тим, що ОСОБА_4 06.07.2022 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно наказу командира військової частини від 06.07.2022 №134, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС- 101627А.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, з моменту призову солдата ОСОБА_4 на військову службу за мобілізацією, на особливий період та його відправлення до військової частини НОМЕР_1 тобто з 06.07.2022 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації та вторгнення її збройних сил на територію України, у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102 IX від 24.02.2022 в Україні із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15.03.2021 №2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Надалі, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 21.04.2021 №2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб із одночасно з набранням чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 22.05.2022 №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_4 , під час проходження військової служби, зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги; віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; повинен постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою, як військовослужбовця судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України, в цілому.
Натомість ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 займаючи посаду стрільця 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою ухилитися від проходження військової служби, 31.10.2022 близько 09 год. 00 хв. без відповідного дозволу командування, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 та був незаконно відсутній на військовій службі із 31.10.2022 по 10.12.2022, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , займаючи посаду стрільця 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ої стрілецької роти вказаної військової частини, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою ухилитися від проходження військової служби 31.10.2022 близько 09 год. 00 хв. без відповідного дозволу командування, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 та був незаконно відсутній на військовій службі із 31.10.2022 по 10.12.2022, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.
31.01.2023 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скеровано до Хустського районного суду для розгляду по суті.
Ухвалою суду від 21.02.2023 обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк запобіжного заходу спливає 21.04.2023.
З огляду на те, що ризики, які існували на момент обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності, у зв`язку тим, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, з врахуванням обставин вчинення злочину, з метою запобігання можливого ухилення від суду, виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України, передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Що стосується ризиків, передбачених ст. 177 КК України, то, на думку сторони обвинувачення, в ході досудового розслідування встановлено їх наявність, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.
Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польща, Угорщиною, Румунією, Словаччиною дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість злочину та невідворотність покарання за його вчинення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та має реальні можливості покинути територію України поза межами пункту пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України.
Окрім того, ОСОБА_4 може переховуватись на непідконтрольній території України, вважаючи обставини воєнного стану, проведення активних бойових дій ЗСУ проти армії російської федерації, а також відсутності, у зв`язку із цим, відповідної можливості певними правоохоронними та контролюючими органами здійснювати покладені на них Законом функції.
Також, ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи аналогічне кримінальне правопорушення тому в якому, на даний час обвинувачується.
ОСОБА_4 являється спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення - військовослужбовцем, а відтак відмова у обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи обрання йому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та застави створить передумови до вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, пов`язаного з ухиленням від проходження військової служби та пов`язаного із ухиленням від виконання обов`язків військової служби.
Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто перешкодити явці свідків для дачі показів в суд, чи самому не з`являтись у судове засідання з метою його зриву.
На думку сторони обвинувачення, докази про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є вагомими та достатніми.
В разі встановлення вини, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років,
Обвинувачений ОСОБА_4 має низькі соціальні зв`язки, не одружений, дітей віком до 18 років на утриманні не має.
Необхідно також врахувати, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований і не пов`язаний трудовими зобов`язаннями з жодним роботодавцем.
Разом з цим, наявність у ОСОБА_4 судимості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та розгляд відносно нього Хустським районним судом обвинувального акту за ст. 126-1 КК України, створює репутацію обвинуваченому, як зухвалої, суспільно-небезпечної особи, схильної до протиправної діяльності, яка не стає на шлях виправлення, а застосовані до нього процесуальні заходи виховання є недостатньо ефективними.
Вивченням особи обвинуваченого, на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не встановлено.
Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про особу обвинуваченого, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до нього необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених Кодексом.
Крім того, ч. 4 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Розмір застави визначається, зокрема, у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114"2, 258-2585, 260, 261,402- 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Також під час винесення рішення слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, а саме той факт, що серед громадян України може скластися хибне враження безкарності, недолугості правоохоронної системи в цілому, а також створить передумови для вчинення військовослужбовцями аналогічних кримінальних правопорушень, що як наслідок призведе до підриву авторитету Збройних Сил України, ухилення громадян України та військовослужбовців від виконання ними Конституційних обов`язків щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України та підрив боєздатності армії - Збройних Сил України в умовах прямої збройної агресії російської федерації.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили проти продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою. Суду ствердили, що на даний час підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою немає, а тому просять суд змінити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід на інший більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши доводи клопотання суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Хустського районного суду від 21.02.2023 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.04.2023 року, який наразі закінчується.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Приймаючи рішення щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, тяжкість покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, раніше судимий вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 17.12.2021 за ч.1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 74 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки. Відтак існує обґрунтований ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 може ухилитися від суду чи може вчинити інше кримінальне правопорушення, і такі ризики не зменшилися. Твердження сторони захисту щодо відсутності таких ризиків є недоречним, а отже суд відхиляє клопотання захисту щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 .
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також запобігання спробам переховуватися від суду.
Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків в їх сукупності, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого суд робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 діб. До того ж такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності. Продовжуючи тримання під вартою обвинуваченому, суд застосовує таке обмеження його права на свободу, виходячи з потреб цього судового розгляду, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.
Згідно абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261,402- 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем і обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 407 КК України в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 331, 369 КПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , строком на 60 діб - з 21 квітня 2023 року по 19 червня 2023 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 11 квітня 2023 р. о 08 год. 50 хв.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1