Провадження №1-кп/522/888/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000691 від 11.06.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2021 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000691 від 11.06.2021 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно обвинувального акту, 10.06.2021 року приблизно о 22:20 год., у нічний час доби, при увімкненому зовнішньому міському електричному освітленні і необмеженій видимості, без опадів і в умовах сухого дорожнього покриття водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним, незареєстрованим у встановленому законному порядку мотоциклом марки «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 , на якому була встановлена табличка номерного знаку НОМЕР_2 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Успенська у Приморському районі м. Одеси, з боку вул. Маразліївська в напрямку вул. Осіпова, на якій організовано двосторонній рух по двом смугам руху у кожному напрямку руху, що поділені відповідною дорожньою розміткою 1.3 і 1.5 та наявною на проїзній частині дорожньою розміткою 1.12 та 1.14.2 згідно Правил дорожнього руху України.

При під`їзді до регульованого перехрестя вул. Успенська вул. Канатна, режим проїзду транспортних засобів на якому на момент дорожньо-транспортної пригоди регулювався в першу чергу автоматичними світлофорами, що працювали у справному штатному режимі та вищезазначеною дорожньою розміткою, видимість та оглядовість яких для водія ОСОБА_3 була необмеженою, водій ОСОБА_3 будучи неуважним, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, при увімкненні у його напрямку руху зеленого миготливого сигналу світлофора, що інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, проігнорував вимоги вказаного сигналу світлофору, перебуваючи при цьому ще до в`їзду на перехрестя, та продовжив рух у напрямку перехрестя.

Перед продовженням свого руху та виконанням маневру проїзду даного перехрестя у прямому напрямку руху, тобто по вул. Успенській, водій ОСОБА_3 , не переконався в безпеці маневру, у тому що його маневр буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість не зупинив керований ним транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 згідно Правил дорожнього руху України та перед перехрещуваною проїзною частиною вул. Канатна, продовжив свій рух без зупинки та в`їхав на перехрестя вул. Успенська вул. Канатна на заборонений жовтий і червоний сигнал світлофору у своєму напрямку руху, де на регульованому пішохідному переході, відзначеному дорожньою розміткою 1.14.2 згідно Правил дорожнього руху України здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які разом ще з двома пішоходами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 перетинали проїзну частину вул. Успенська по вказаному регульованому пішохідному переході, на дозвільний зелений сигнал світлофору у своєму напрямку руху, як для пішоходів, рухаючись з права наліво по ходу напрямку руху мотоцикла «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 в темпі середнього кроку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоході ОСОБА_6 і ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР та КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР відповідно.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, відкритого уламкового перелому лівої ліктьової кістки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, закритого перелому нижньої гілки лівої лобкової кістки зі зміщенням кісткових уламків, закритого перелому лівої сідничної кістки зі зміщенням кісткових уламків, синців та саден голови, саден кінцівок.

Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів якими могли бути частини кузова мотоцикла та дорожнє покриття в умовах ДТП 10.06.2021 року, і відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Також під час досудового розслідування встановлено, що в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди дії водія мотоцикла «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 регламентувалися вимогами пунктів 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно з якими йому при наближенні до регульованого перехрестя в момент горіння для нього забороненого червоного сигналу світлофора було заборонено виїжджати на перехрестя, а необхідно було заздалегідь зменшувати швидкість та зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 Правил дорожнього руху України «стоп-лінія».

Виконанням вимог пунктів 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху України водій мотоцикла «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів.

Дії водія мотоцикла «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 , які не відповідали вимогам пунктів 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_3 своїми необережними діями допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б); 8.7.3 (в, ґ, е); 8.10; 10.1 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 8.7.3 ПДР «Сигнали світлофора мають такі значення:

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух;

п. 8.10 ПДР «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 , якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою суду від 01.10.2021 року призначено підготовче судове засідання.

23.11.2021 року до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, а саме цивільний позивач просив стянути з ОСОБА_3 завдану шкоду у розмірі 220717,54 гривень та з Моторного (транспортного) страхового бюро України виплати у розмірі 95784,44 гривень.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні. Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - прийнято до розгляду у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті, а саме, що дійсно, 10.06.2021 року приблизно о 22:20 год., керуючи мотоциклом марки «Kawasaki ZX 6R», здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Успенська у Приморському районі м. Одеси, з боку вул. Маразліївська в напрямку вул. Осіпова, при під`їзді до регульованого перехрестя вул. Успенська вул. Канатна, будучи не уважним, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, при увімкненні у його напрямку руху зеленого миготливого сигналу світлофора, проігнорував вимоги вказаного сигналу світлофору, перебуваючи при цьому ще до в`їзду на перехрестя, та продовжив рух у напрямку перехрестя. Перед продовженням свого руху та виконанням маневру проїзду даного перехрестя, не переконався в безпеці маневру, маючи об`єктивну можливість, не зупинив керований ним транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 згідно Правил дорожнього руху України та перед перехрещуваною проїзною частиною вул. Канатна, продовжив свій рух без зупинки та в`їхав на перехрестя вул. Успенська вул. Канатна на заборонений жовтий і червоний сигнал світлофору у своєму напрямку руху, де на регульованому пішохідному переході, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які разом ще з двома пішоходами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 перетинали проїзну частину вул. Успенська.

Обвинувачений просив суд суворо не карати та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стосовно заявлених позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 , частково визнав, а саме в розмірі 50000 гривень.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що вважає винним ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, та просив задовольнити цивільний позов.

Представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - ОСОБА_10 заперечував проти задоволення цивільного позову з підстав викладених в відзиві.

Прокурор просив визнати винним ОСОБА_3 та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, цивільний позов зазначила про вирішення на розсуд суду.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який характеризується необережною формою вини.

ОСОБА_3 має середню освіту, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , не встановлені,

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлені.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зазначену пом`якшуючу обставину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його поведінку та майновий стан, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинений ним злочин покарання у вигляді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік, оскільки на думку суду його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , суд дійшов наступних висновків.

Так, потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 220717,54 гривень, який був визнаний обвинуваченим частково, а саме в розмірі 50000,00 гривень, також потерпілий ОСОБА_6 просив стягнути с Моторного (транспортного) страхового бюро України, на користь ОСОБА_6 виплати у розмірі 95784,44 гривень. Представником МТСБУ адвокатом ОСОБА_10 поданий відзив на позов, яким заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що мотоцикл, яким керував ОСОБА_3 , підпадає під ознаками транспортного засобу, однак в розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається таким, оскільки експлуатувався без державної реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, а отже не допущений до дорожнього руху.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню виходячи з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В цивільному позові до ОСОБА_3 потерпілий зазначає, що обвинуваченим, внаслідок скоєного кримінального правопорушення, спричинено моральну шкоду у розмірі 220717,54 грн., в обґрунтування чого зазначив, що вчинене кримінальне правопорушення суттєво вплинуло на життя потерпілого, життя його рідних та близьких, не тільки внаслідок фізичних та емоційних вад, а й також постійним побоюванням, пересторогою під час користування міськими дорогами, пішохідними переходами тощо. Внаслідок протиправної поведінки відповідача зникла впевненість у дотриманні правил дорожнього руху іншими учасниками, нехтуванням прав пішохода тощо. Крім того, цивільний позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що внаслідок ДТП постраждали його рідні та близькі, тому окрім фізичного болю та страждань після того як прийшов у свідомість, позивач хвилювався за фізичний та емоційний стан ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

ОСОБА_3 визнав позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що заявлена потерпілим ОСОБА_6 позовна заява про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

В позовній заяві та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпілий зазначив, що обвинувачений завдав йому моральної шкоди, що виражаєтеся впливанні на життя потерпілого, життя його рідних та близьких, не тільки внаслідок фізичних та емоційних вад, а й також постійним побоюванням, пересторогою під час користування міськими дорогами, пішохідними переходами.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілого, що всупереч п.5 ч.3 ст.175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого ОСОБА_6 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 50000,00 гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_3 , який визнав цивільній позов саме в цій частині.

При цьому, суд констатує, що потерпілий не виконав визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довів перед судом заявлений ним розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому понесеної ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілим не доведено перед судом заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілого. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди з Моторного (транспортного) страхового бюро України в розмірі 95784,44 гривень, то суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що керований ОСОБА_3 транспортний засіб «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 , на якому була встановлена табличка номерного знаку НОМЕР_2 , не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ передбачені ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у даному випадку транспортний засіб не має державної реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або не допущений до дорожнього руху, у зв`язку з чим умов для здійснення регламентної виплати МТСБУ не вбачається.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Цивільний позивач до призначення справи до розгляду по суті, ознайомившись з відзивом представника МТСБУ не скористався процесуальним правом уточнення позовної заяви, а тому пред`явлені до неналежного відповідача вимоги, суд вважає, що є підставою для відмови в їх задоволенні. У зв`язку з чим суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

При вирішенні позову прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР про стягнення з обвинуваченого коштів на користь держави у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Також ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Частина 6 тієї ж статті передбачає обов`язок суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі забезпечити, щоб права, надані законом стороні, могли бути ефективно реалізовані.

При цьому ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Втім, зазначених положень прокурором при звернення до суду із цивільним позовом дотримано не було.

Як вбачається з цивільного позову прокурора, потерпілий ОСОБА_6 проходив лікування у КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР. При пред`явленні позову прокурор обмежився констатацією фактів вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, його наслідків, витрат медичної установи на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_6 і формальним посиланням на норми статей 36, 128 КПК України.

Також позов не містить обґрунтування і тих обставин, що у даному випадку захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або що такий орган відсутній.

Така позиція узгоджується з висновками Другої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеними в постанові від 21 січня 2020 р. (провадження № 51-5135 км 19, справа № 559/55/15-к).

Урегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18 надала наступні висновки.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим положення даної норми застосовується до відкриття провадження в цивільному судочинстві. Враховуючи ті обставини, що цивільний позов прокурора надійшов разом з обвинувальним актом, та на стадії постановлення вироку суд вважає необхідним керуватись нормами ст. 257 ЦПК України, а саме відповідно пункту другого частини першої статті, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з тим, що прокурор не обґрунтував наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема не довів, що КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР, яке прокурор зазначив у якості позивача, не здійснюють своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, а отже позовну заяву від імені заінтересованої особи, подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відшкодування судових витрат в розмірі 10983,04 гривень, а саме:

1) судова авто-технічна експертиза технічного стану мотоцикла «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 вартістю 4118,64 гривень;

2) комплексна судова авто-технічна та відео-технічна експертиза за обставинами ДТП вартістю 6864,40 гривень - в повному обсязі покласти на обвинуваченого.

Накладений арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року (провадження №1-кс/522/6031/21) підлягає скасуванню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень на користь держави, з позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз, у розмірі 10983,04 гривень, а саме за судову авто-технічну експертизу технічного стану мотоцикла «Kawasaki ZX 6R», рама № НОМЕР_1 та комплексну судову авто-технічну та відео-технічну експертизу за обставинами ДТП.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Цивільний позов прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР залишити без розгляду.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2022 року (провадження №1-кс/522/6031/21), а саме скасувати арешт накладений на мотоцикл «Kawasaki ZX 6R», н.р. НОМЕР_1 , незареєстрований (встановлений номерний знак НОМЕР_2 ).

Речові докази по даному кримінальному провадженню:

-DVDR диск, марки Verbatim, серійний №MAP637WKO1203942 2, з відеозаписом ДТП, залучений до матеріалів кримінального провадження за клопотанням потерпілого ОСОБА_6 від 28.06.2021 року;

-DVDR диск, об`ємом 4.7 GB, марки Verbatim, серійний №MAP637WKO1203833 5 на якому міститься відеозапис дорожньої обстановки, знятий камерою мобільного телефону ОСОБА_8 після ДТП, залучений до матеріалів кримінального провадження за клопотанням потерпілого ОСОБА_6 від 02.07.2021 року;

-DVDR диск, об`ємом 4.7 GB, марки Verbatim, серійний №MAP637WKO1203839 5, на якому міститься відеозапис дорожньої обстановки, знятий камерою мобільного телефону невстановленою особою, який був опублікований в мережі інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 після ДТП, залучений до матеріалів кримінального провадження за клопотанням потерпілого ОСОБА_6 від 02.07.2021 року;

-CDR диск, об`ємом 700 MB, марки HP, серійний №LH3154 YC11213693 D3, на якому міститься відеозаписи ДТП, наданий уповноваженим представником ТОВ «Атланта-Фарм» (м. Одеса, вул. Канатна, 42) зберігати в матеріалах справи.

-мотоцикл «Kawasaki ZX 6R», н.р. НОМЕР_1 повернути власнику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1