Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,
захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/165/21, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_7 , поданої в інтересах потерпілих, цивільних позивачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року задоволено клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_6 та

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Ужгород, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, з середньою освітою, студентка 2 курсу Ужгородського вищого комерційного училища, не працююча, не одружена, раніше не судима,

звільнена від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. ст. 49, 106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Ужгород, мешканка АДРЕСА_2 , громадянка України, українка, з середньою освітою, працююча барменом «Золота гора», одружена, раніше не судима,

звільнена від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, внесене 08.03.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000784 стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у ході досудового розслідування, віднесено за рахунок держави.
Речові докази: зшкріби речовини бурого кольору, які поміщено в спеціальний пакет № 4508517, змиви прилеглої території з бруківки на марлевий тампон речовини бурого кольору, які поміщено до спеціального пакету № 4508518 ухвалено знищити; ватман з написом, листівку ухвалено зберігати у матеріалах справи; дві балонових чорних курточки, що здані на зберігання в камеру речових доказів Ужгородського ВП повернути власникам; один оптичний диск з відео файлами та фото ухвалено зберігати у матеріалах справи.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, - залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої злочином, - залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої злочином, - залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди завданої злочином, - залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином, - залишено без розгляду.

В ухвалі суду вказується на те, що 08.03.2018, приблизно о 13 год 23 хв, Балла (дошлюбне прізвище ОСОБА_15 ) та неповнолітня ОСОБА_12 , перебуваючи на площі Театральній, у м. Ужгороді, біля приміщення Закарпатського обласного академічного театру ляльок, де на той час проходила санкціонована виконавчим комітетом Ужгородської міської ради акція «Акцію Запроваджено» присвячена міжнародному дню захисту прав жінок, перебуваючи в громадському місці, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, використовуючи пластикові пляшки, об`ємом 0,5 літра, в яких згідно із висновком лакофарбових матеріалів та покриттів № 3017 від 20.06.2018 знаходилась алкідна фарба червоно коричневого кольору, облили цією рідиною учасників акції, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , чим спричинили учасницям акції: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 хімічні опіки кон`юктиви І ступеня очей. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії подразнюючої слизову оболонку очей речовини, по давності виникнення вкладаються в час події, яка мала місце 08.03.2018, потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і за цією ознакою згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. В ухвалі також вказується на те, що дане кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом, що органом досудового слідства дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кваліфіковано як умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
З ухвали суду також убачається, що 04.03.2021 на адресу суду від захисника ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_6 , надійшло письмове клопотання про звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що з моменту вчинення злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_11 та ОСОБА_12 минуло більше трьох років, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Адвокат у клопотанні зазначив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, незалежно від визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вини.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до кримінальних проступків і санкція закону за вчинення якого передбачає покарання у виді: штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було вчинено 08 березня 2018 року і з цього часу минуло більше ніж два роки та одинадцять місяців, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся, обвинувачені не ухилялися від суду, тобто, на переконання суду, є всі підстави для звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. Обставин, які би виключали звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності судом не встановлено. За таких обставин, та за наявності згоди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд дійшов висновку про необхідність звільнення їх від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Адвокатка ОСОБА_7 , яка діє в інтересах потерпілих - цивільних позивачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що у вступній частині ухвали є помилки та неточності: відомості про те, що адвокатка ОСОБА_7 була присутня у судовому засіданні 05.03.2021 не відповідають дійсності, оскільки, за словами апелянтки, у той день вона не брала участі у розгляді кримінального провадження. Також зазначає, що правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_12 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення є помилковою, відтак прийняття судом саме такого рішення може призвести до того, що потерпілі будуть позбавлені доступу до справедливого суду та отримання належної компенсації в розумінні притягнення винуватих осіб до відповідальності за вчинене ними кримінальне правопорушення. Просить скасувати постанову слідчого Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_18 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, змінити ухвалу у вступній частині, зазначивши про відсутність адвокатки ОСОБА_7 під час проголошення тексту судового рішення, скасувати оскаржувану ухвалу.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги; адвоката ОСОБА_6 , який судове рішення вважав законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , їх представниці адвокатки ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності цих осіб береться те, що: вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки; захисник ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу розглянути за відсутності обвинувачених, а адвокатка ОСОБА_7 подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_7 щодо безпідставного звільнення обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційний суд бере до уваги таке.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.
Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Чинна ч. 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку; 2) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину; 3) сім років - у разі вчинення тяжкого злочину; 4) десять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Вказаними нормами встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою кримінального правопорушення.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення у зв`язку зі спливом строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Зокрема, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання сторони захисту про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дотримався вищенаведених вимог закону, перевірив передбачені ст. 49, 106 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи сторони захисту, за ініціативою якої вирішувалося питання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, заслухав думку прокурора, який також не заперечував проти клопотання захисника, заперечення потерпілої сторони, прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 та неповнолітня ОСОБА_12 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке було вчинено ними 08 березня 2018 року, та згідно зі ст. 12 КК України відносилось до злочинів невеликої тяжкості.
На час вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінального правопорушення положення ст. 12 КК України та ст. ст. 49, 106 КК України діяли в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011 року та № 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.
При постановленні судом першої інстанції ухвали від 05.03.2021 та її перегляду апеляційним судом 30.11.2022, положення вказаних статей зазнали змін та діяли в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалися ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно з нормами ст. 12 КК України у редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року є злочином невеликої тяжкості, а у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.
За умови відсутності факту ухилення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від слідства або суду, строк давності для звільнення їх від кримінальної відповідальності згідно з приписами як ч. 1 ст. 49 КК України, так і ч. 2 ст. 106 КК України у редакції Закону України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, так і ч. 1 ст. 49 та ч. 2 ст. 106 КК України у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року становить два роки з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і до дня набрання вироком законної сили.
Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, із дня вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інкримінованого їм кримінального правопорушення, тобто з 08 березня 2018 року, на момент постановлення оскаржуваної ухвали минуло більше двох років.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані (офіційні відомості, документи, будь-які докази тощо) з приводу ухилення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від досудового розслідування та суду у даному кримінальному провадженні, зокрема оголошення їх у розшук та зупинення кримінального провадження, а також вчинення ними нового кримінального правопорушення, що засвідчує безперервність перебігу строків давності за ст. 49 КК України.
Законність звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 та ч. 2 ст. 106 КК України узгоджується із висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові ЄУ № 328/1109/19 (провадження 51-5464кмо20) від 5 квітня 2021 року, та у постанові ЄУ 521/8873/18 (провадження 51-413кмо21) від 6 грудня 2021 року.
Отже, попри загальні доводи апеляційної скарги потерпілої сторони стосовно бажання притягнути ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності, такі доводи у контексті положень ст. ст. 49 та 106 КК України є безпідставними, оскільки не спростовують висновків суду щодо спливу строку давності, що перешкоджає подальшому кримінальному переслідуванню ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_12 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення є помилковою, відтак прийняття судом саме такого рішення може призвести до того, що потерпілі будуть позбавлені доступу до справедливого суду та отримання належної компенсації в розумінні притягнення винуватих осіб до відповідальності за вчинене ними кримінальне правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, і у свою чергу не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги приписи статті 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Зміст наведеної норми, свідчить про те, що суд за власною ініціативою не вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, у тому числі і у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що як вірно зазначено судом першої інстанції звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і вимоги апеляційної скарги про скасування постанови слідчого Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_18 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд також звертає увагу й на те, що відповідно до кримінального процесуального закону суд під час судового провадження не наділений повноваженнями на скасування рішень органу досудового розслідування, зокрема про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки перевірка законності рішень органу досудового розслідування відноситься до компетенції слідчого судді.
Необгрунтованими, безпідставними і такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції, а відповідно і на законність оскаржуваної ухвали, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що у вступній частині ухвали є помилки та неточності, а саме відомості про те, що адвокатка ОСОБА_7 була присутня у судовому засіданні 05.03.2021 не відповідають дійсності, оскільки, у той день вона не брала участі у розгляді кримінального провадження. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що судовий розгляд проведено 04.03.2021, у тому числі за участі адвокатки ОСОБА_7 , і цього дня суд видалився у нарадчу кімнату, з якої повернувся 05.03.2021 та проголосив судове рішення, що підтверджується журналами судових засідань. Наведене свідчить про те, що адвокатка ОСОБА_7 брала участь у судовому розгляді, а тому обгрунтовано зазначена в ухвалі як особа, яка приймала участь під час судового розгляду.
Отже, всупереч тверджень апелянта, суд дотримався вимог ст. ст. 49, 106 КК України та розглянув клопотання про звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а саме невідкладно з прийняттям рішення, що виключало будь-яке подальше провадження у справі.
Звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за наявності настання спливу строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 та ч. 2 ст. 106 КК України та згоди обвинувачених на таке звільнення, було обов`язком суду першої інстанції.
Клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності судом першої інстанції розглянуто з дотриманням вимог ч. 4 ст. 286 КПК України щодо невідкладності розгляду поданого стороною захисту клопотання.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, обгрунтовано взяв до уваги положення ст. ст. 100, 124, 129 КПК України і дійшов належних висновків про вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат та цивільних позовів. При цьому, береться до уваги те, що апелянткою не вказується на незаконність рішень суду першої інстанції у цій частині.
Таким чином, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження, в апеляційній скарзі не наведено, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для її задоволення.
Тому, ухвала суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_7 в інтересах потерпілих, цивільних позивачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року, якою ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. ст. 49, 106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді :