ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8061/21

Провадження № 11-кп/4820/402/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши виділене провадження у кримінальному провадженні №0000360 від 24 грудня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.255-1 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 31 березня 2023 року клопотання прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 задоволено частково.

Строк тримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під вартою продовжено по 30 травня 2023 року включно.

В разі внесення ОСОБА_8 застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 грн обвинуваченого зобов`язано прибувати до суду за кожною вимогою, а також на нього покладено відповідні обов`язки.

Продовжено по 30 травня 2023 року включно строк дії покладених на ОСОБА_7 визначених ст.194 КПК України обов`язків.

У задоволенні решти клопотань відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просила ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 31 березня 2023 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та відмови у зміні відносно нього запобіжного заходу, скасувати, змінити застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 або визначити для ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Уважала, що вказане рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зауважувала, що ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 31 березня 2023 року не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.372 КПК України та вимогам ЄСПЛ, установлених для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, вирішуючи клопотання про продовження тримання під вартою, суд має врахувати конкретні обставини даної справи та обставини, які були раніше встановлені під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу та його продовженні, досліджувати усі обставини справи, якими обґрунтовується клопотання про зміну запобіжного заходу з метою дотримання принципу повного судового розгляду.

Захисник стверджувала, що судом при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано, як і принципів та стандартів, викладених в рішенням ЄСПЛ.

На її думку, при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 судом першої інстанції порушено вимоги, встановлені ч.3 ст.199 КПК України.

Так, згідно ч.3 ст.199 КПК України, суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Разом з цим, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Окрім того, посилаючись на раніше встановлені ризики, суд першої інстанції не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання під вартою ОСОБА_5 .

Натомість в оскаржуваній ухвалі суд вказував на те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.

Указане у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що судом не було здійснено аналіз матеріалів справи та не взято до уваги позицію сторони захисту, що призвело до порушення принципу рівності та повноти судового розгляду.

Отже, національне законодавство у вигляді змісту положень ч.3 ст.199 КПК України і, зокрема п.1 ст.331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції не здійснив аналіз вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

Беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції навіть не розглядав можливості застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Натомість, на думку сторони захисту, застосування до ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу є обґрунтованим.

Так, ризики передбачені ст.177 КПК України значно зменшились та подальше перебування ОСОБА_5 під вартою небезпечне для його життя та здоров`я.

За час перебування у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» стан здоров`я ОСОБА_5 значно погіршився, про що свідчать листи Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області, копії яких містяться в матеріалах справи.

Звертала увагу на те, що після декількох оглядів профільними лікарями було рекомендовано лікування обвинуваченого в умовах стаціонару, а також проведення хірургічного втручання, зокрема.

Окрім зазначеного, захисник посилалась на те, що викладені в повідомленнях про підозру та в обвинувальному акті обставини, що ОСОБА_5 використав ОСОБА_11 для отримання коштів є такими, що не відповідають дійсності, оскільки саме ОСОБА_12 , виконуючи вказівки працівників правоохоронних органів, ініціював надання грошових коштів.

Тому, враховуючи дані про особу ОСОБА_5 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування, а також з огляду на необхідність повного обстеження та проведення оперативного втручання в умовах стаціонару, захисник вважала, що пропорційним тому ступеню ризиків, які є у кримінальному провадженні, буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п.4 ст.422-1 КПК України щодо порядку перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У поданій апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 відсутнє посилання про розгляд скарги за їх присутності.

Відповідних клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливий розгляд поданої апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2023 року вказаним обвинуваченим продовжено строк тримання під вартою до 06 квітня 2023 року.

З наданих матеріалів установлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.4 ст.189, ч.3 ст.255-1 КК України, ОСОБА_6 за ч.4 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.4 ст.189 КК України.

Прокурором у суді першої інстанції було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , а також продовження дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, посилаючись на те, що останні обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а також продовжують існувати передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого у вказаному провадженні.

Захисники обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції заявляли клопотання, які підтримані самими обвинуваченими, про зміну запобіжного засобу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, домашній арешт та застава.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

На думку суду першої інстанції, прокурор довів, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися, що у свою чергу давало підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, стороною обвинувачення доведено неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що заявили обвинувачений та захисник, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним відповідних обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення у суді першої інстанції наведено достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 відповідає характеру та тяжкості вчинених правопорушень, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту.

Суд першої інстанції врахував обставини, на які зверталося увагу у апеляційній скарзі захисником.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більш м`які запобіжні заходи, на які є посилання у апеляційній скарзі, забезпечити виконання цієї функції обвинуваченим не зможуть.

Колегія суддів уважає, що місцевий суд врахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_5 , тяжкість кримінальних правопорушень (злочинів), у вчиненні яких обвинувачується останній та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам провадження.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду уважає, що у даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Тому не спростовують висновків суду посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на порушення норм міжнародного права.

Отже, обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати та вони виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Обставини, на які захисник посилається у поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами наразі для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни застосованого (продовженого) запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду підстав для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не знаходить.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2023 року в частині щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 по 30 травня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3