Номер провадження: 11-кп/813/1307/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши «апеляцію» обвинуваченого ОСОБА_3 на постанову прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 від 22.03.2023 в к/п №0000729

установив:

Ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 23.03.2023 було відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_4 та продовжено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22.05.2023, із визначенням розміру застави.

Водночас, 21.04.2023 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла «апеляція» обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій останній фактично оскаржує постанову прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 від 22.03.2023, якою було відмовлено в задоволенні його клопотання від 20.03.2023, в порядку ст. 616 КПК України, щодо звернення до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в к/п №0000729 від 07.07.2022 для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , серед іншого, просить винести ухвалу, згідно якої, враховуючи те, що справа має нескладний характер, проте не встановлено жодного доказу його причетності до вчинення злочину, змінити застосований стосовно нього запобіжний захід на домашній арешт та надати можливість вступу до ЗСУ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2023 «апеляція» була розподілена в провадження головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Системний аналіз вимог Розділу V КПК України («Судове провадження з перегляду судових рішень») дає підстави стверджувати про те, що предметом апеляційного оскарження в суді апеляційної інстанції можуть бути лише судові рішення, постановлені слідчим суддею, судом 1-ої інстанції.

Натомість, в своїй «апеляції» обвинувачений ОСОБА_3 оскаржує не конкретне судове рішення суду 1-ої інстанції, а постанову прокурора про відмову в задоволенні його клопотання.

Так, порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого та прокурора передбачений вимогами ст. 303 КПК України та Законом України «Про прокуратуру».

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в поданій «апеляції» не оскаржує рішення суду, а фактично оскаржує постанову прокурора, суддя-доповідач доходить висновку про те, що в даному випадку відсутній предмет оскарження в апеляційному порядку.

Водночас, вимоги чинного кримінального процесуального закону не містять чіткого нормативного врегулювання дій судді-доповідача у разі встановлення відсутності предмету апеляційного оскарження.

Натомість, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

При цьому, на думку судді-доповідача, в подібних випадках слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.

Відтак, враховуючи те, що в своїй «апеляції» обвинувачений ОСОБА_3 просить скасувати не рішення суду 1-ої інстанції, а постанову прокурора, вважаю, що до неї, на підставі аналогії закону, необхідно застосувати загальне правило, передбачене ч. 4 ст. 399 КПК України, а саме - відмовити у відкритті апеляційного провадження та повернути особі, яка її подала разом із доданими матеріалами.

Водночас, суддя-доповідач вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 його право, на підставі вимог абз. 2 ч. 2 ст. 392 КПК України, оскаржити в апеляційному порядку вищевказану ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 23.03.2023, якою йому було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.05.2023.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 419, 422 КПК України, суддя-доповідач

ухвалив:

У відкритті провадження за «апеляцією» обвинуваченого ОСОБА_3 на постанову прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 від 22.03.2023 в к/п №0000729 - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати обвинуваченому ОСОБА_3 разом з «апеляцією» та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а особою, яка утримується під вартою - протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2