Провадження №1-кп/748/58/22
Єдиний унікальний № 743/938/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2022 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 14 лютого 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мигалівці Барського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні дружину ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю 2 групи, працюючого в ТОВ ім.Шевченка, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

представника третьої особи ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2020 року, близько 08 год 00 хв, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Nissan» модель «Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Тарасевича, що в с. Тараса Шевченка, Чернігівського району Чернігівської області, зі сторони с. Корольча в напрямку с. Мокрі Велички Чернігівського району Чернігівської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_3 , не будучи особливо уважним до такого учасника дорожнього руху, як неповнолітній велосипедист (п.п. 1.7 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями) (далі - Правила Дорожнього руху)) проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну (п.п. 2.3 б Правил дорожнього руху України), при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п.п. 12.3 Правил дорожнього руху), внаслідок чого скоїв наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий виїхавши з вул. Івана Франка на перехрестя вул. Тарасевича та вул. Івана Франка, що в с. Тараса Шевченка, Чернігівського району, Чернігівської області, виконавши маневр розвороту повертався в бік вул. Івана Франка.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого косо-поперечного перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, множинними саднами обличчя, відколом кута 12-го зуба та емалі 11-го, 21-го зубів по ріжучій поверхні, саден кінцівок, згідно висновку судово-медичної експертизи № 133 від 31.03.2021 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.7, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі. Пояснив, що 14.02.2020 рухався на автомобілі марки «Nissan» модель «Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 в напрямку с.Мокрі Велички, в автомобілі перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .. Під`їжджаючи до перехрестя перед ним з правого боку вискочив велосипедист, коли побачив, що той велосипедист розвертається, він почав гальмувати його занесло в правий бік, удар прийшовся у ліву фару, велосипедиста відкинуло на обочину. Він вийшов з автомобіля та підбіг до потерпілого, який попросив зателефонувати батькам, також він викликав швидку та потерпілого повезли до лікарні. Цивільний позов не визнав, вказуючи, що він сплатив суму матеріальної шкоди та моральної шкоди, застрахував цивільну відповідальність, а отже відшкодовувати шкоду має страхова компанія, не заперечував, що відповідно до наданих чеків мати потерпілого понесла витрати на лікування та харчування, вказавши, що йому невідомо скільки коштує велосипед. Просив суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки на його утриманні перебуває дружина.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_14 відмовився від дачі показів.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 підтримала заявлений цивільний позов на суму матеріальної та моральної шкоди, вказавши, що долучили всі наявні у неї докази понесених витрат. 14.02.2020 вона відразу прибігла на місце ДТП, її син знаходився позаду автомобіля та вважає, що він вдарився у лобове скло та перекинувся, велосипед лежав перед машиною. Водій викликав швидку, а вона поліцію. Коли приїхала швидка, то вона поїхала з сином до лікарні. Зазначила, що її син поніс значні моральні страждання, чотири місяці не міг ходити, пройшов значну кількість оперативних втручань, також на даний час після прийняття значної кількості ліків він має незадовільний стан здоров`я. Пояснила, що зверталась до страхової компанії, які їй повідомили, що потрібно надати вирок суду та наполягала щоб шкоду відшкодував саме обвинувачений.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 14.02.2020 він, ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 їхали на природу, він сидів у салоні авто позаду. Коли вийшов з автомобіля, то побачив потерпілого, який лежав попереду машини. В автомобілі було тріснуте лобове скло та розбита фара.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що вони разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 їхали на природу, він перебував в салоні та відчув лише гальма і удар. Коли вийшов, велосипедист лежав на узбіччі.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 14.02.2020 їхали в автомобілі ОСОБА_3 , він перебував на передньому пасажирському сидінні, побачив велосипедиста вже безпосередньо коли він вискочив перед машиною, ОСОБА_3 різко прийняв вправо, пошкоджено лівій бік автомобіля, лобове скло.

Представник третьої особи пояснив, що відповідальність була застрахована і страхова несе відповідальність відповідно до договору, а не по закону, а отже не можуть бути залучені до участі у справі в якості відповідача. Потерпіла зверталась до страхової компанії і їй було роз`яснено порядок подачі документів.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, що не заперечував обставин вчиненого кримінального правопорушення, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні в сукупності з показами допитаних свідків доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, зібраними під час досудового розслідування та долученими до матеріалів кримінального провадження.

Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, що зафіксовано в протоколі від 14.02.2020, встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на перехресті вул. Тарасевича з вул. І.Франка в с. Тараса Шевченка Ріпкинського (Чернігівського) району Чернігівської області. Складена схема дорожньо-транспортної пригоди з зазначенням розташування транспортного засобу, сліди юзу, ковзання металу, уламки пластику та фари, розташування велосипеду. Також проводилось фотографування місця дорожньо-транспортної пригоди, про що складена фототаблиця до протоколу огляду місця події. З місця дорожньо-транспортної пригоди уламки бамперу, скло від фари. ( том 1 а.п.177-197)

Відомості по факту дорожньо-транспортної пригоди були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. ( том 1 а.п.155-176)

Висновком експерта, проведеної судової інженерно-транспортної експертизи № 144 від 25.03.2020 року, встановлено, що на момент експертного огляду система рульового керування автомобіля та робоча гальмівна система автомобіля перебували в працездатному стані, технічних несправностей не виявлено. ( том 1 а.п.209-214)

Висновком експерта, проведеної судової інженерно-транспортної експертизи № 143 від 26.03.2020 встановлено, що первинний контакт відбувся між передньою частиною велосипеда, при повернутому ліворуч передньому колесі, а саме його правої сторони переднього колеса разом з його віссю, правої сторони передньої вилки і передньої правої частини рульової колонки з лівою передньою частиною автомобіля на відстані включно близько 4?72 см від лівої бічної площини автомобіля та віссю переднього колеса велосипеда на відстані 32?33 см від лівої бічної сторони автомобіля, на відстані не менше ніж 10 м від електроопори та поперечно розташовано близько 0,58 м ліворуч від умовного подовження правого краю проїзної частини вул. Тарасевича (за напрямком руху проїзною частиною вул. Тарасевича в бік с. Мокрі Велички). ( том 1 а.п.219-230)

Під час судового засідання обвинувачений не заперечував того, що він проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий виїхавши з вул. Івана Франка на перехрестя вул. Тарасевича та вул. Івана Франка, що в с. Тараса Шевченка, Чернігівського району, Чернігівської області, виконавши маневр розвороту повертався в бік вул. Івана Франка.

Висновком експерта № 133, проведеної судово-медичної експертизи в період з 24.03.2021 по 31.03.2021, доводиться, що у ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритого косо-поперечного перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, множинними саднами обличчя, відколом кута 12-го зуба та емалі 11-го, 21-го зубів по ріжучій поверхні, саден кінцівок, котрі виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару, струсу та тертя, по давності утворення можуть відповідати даті 14.02.2020 та умовам, зазначеним в описовій частині даної постанови і, в сукупності, як наслідок одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк понад 21 добу. (том 1 а.п. 255-259)

11.06.2021 проведено слідчі експерименти з обвинуваченим ОСОБА_16 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. На схемах до протоколів слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_16 зображено, що велосипедист, з моменту виїзду на проїжджу частину дороги до моменту повороту вправо, подолав відстань 4,40, потім здійснив поворот вправо і вздовж проїжджої час тини подолав відстань 4,8. В подальшому велосипедист знову виконав маневр повороту вправо, і в зворотньому напрямку відносно першої ділянки, до місця зіткнення з автомобілем подолав відстань 3,8. Під час слідчого експерименту з ОСОБА_12 встановлено розташування автомобіля по відношенню до меж дороги. ( том 2 а.п.6-14)

Висновком експерта № СЕ-19/125-21/5369-ІТ від 27.07.2021, встановлено, що водій автомобіля «Nissan Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного гальмування, без зміни напрямку руху, з моменту виїзду велосипеда на проїжджу частину дороги, дії водія автомобіля не відповідали вимогам п.12.3 ( з урахуванням визначення терміну «небезпека для руху» п.1.10) Правил дорожнього руху. ( том 2 а.п.20-26)

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що передбачено ч. 1 ст.286 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

ОСОБА_3 є раніше не судимий, за медичною допомогою до лікарів КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не звертався та на обліку не перебуває, раніше притягувався до адміністративної відповідальності протягом 2019, 2021 років за ч.1 ст.122, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП. ( том 2 а.п.1-4) Відповідно до наданої довідки ТОВ ім.Шевченка ОСОБА_3 працює на посаді майстра будівельних та монтажних робіт з 02.04.2018 по даний час та за останнім закріплено два службові автомобілі. (том 2 а.п.130) Має на утриманні дружину ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю 2 групи.

Як слідує з досудової доповіді Чернігівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства оцінюється як низький, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без обмеження або позбавлення волі можливе і на даний час не становить небезпеку для суспільства. (том 1 а.п.99-101)

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням того, що дане кримінальне правопорушення відноситься до таких, що вчинені з необережності, особу винного, що офіційно працює, стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, наслідки, що настали, і вважає, що ОСОБА_3 має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді обмеження волі.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, те, що ОСОБА_3 є раніше не судимим, відношення обвинуваченого до скоєного, обставини вчиненого, те, що обвинувачений працює, частково відшкодував завдану шкоду, виходячи з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням досудової доповіді, суд погоджується з думкою прокурора та приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на певний термін, з покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим 14 лютого 2020 року. На той час ст. 286 КК України діяла в редакції закону № 586-VI від 24.09.2008, відповідно до якої санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020 року, було змінено санкцію ст. 286 КК України, а саме санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Таким чином, із урахуванням положень ст. ст. 4, 5 КК України до обвинуваченого повинні застосовуватись положення ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008), оскільки законом від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020 року, погіршувалось становище обвинуваченого, а тому цей закон не має зворотної сили і не поширюється на обвинуваченого ОСОБА_3 ..
Санкцією частини ч. 1 ст. 286 КК України , яка діяла в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008, передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Згідно роз`яснень, що висвітлив Пленум Верховного Суду України в абз.абз 1, 3 п.21 постанови №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що судам, у кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.286 та ст.287 КК України) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно .
Як встановлено в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 працює на посаді майстра будівельних та монтажних робіт з 02.04.2018 по даний час та за останнім закріплено два службові автомобілі, одружений, має на утримання дружину, яка є особою з інвалідністю 2 групи, дорожньо - транспортна пригода не призвела до загибелі людей, під час керування транспортним засобом ОСОБА_3 у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, надав необхідну допомогу потерпілому, протягом розгляду справи в суді не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, які б тягли за собою позбавлення права керування транспортними засобами, а тому суд вважає недоцільним призначати йому додаткове покарання за ч.1 ст.286 КК України - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Законним представником неповнолітнього потерпілого заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внасллідок дорожньо-трансполртної пригоди в сумі 75 500 грн та моральної шкоди в розмірі 80 750 грн.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.
Таким чином ОСОБА_3 , як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, має обов`язок відшкодувати цивільному позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до даданих підтверджуючих документів витрати на лікування, придбання медикаментів, медичного обстеження, лабораторних досліджень, оперативного втручання складають 26 803,68 грн, витрати на придбання палива для автомобіля складають 6 773,90 грн, витрати на придбання їжі та напоїв складають 1912,07 грн, витрати на придбання квитків для проїзду в автобусі складають 433,20 грн, витрати на поштове відправлення до Ріпкинського РВ складають 39,50 грн, отже загальна сума понесених витрат становить 35 962,35 грн. ( том 1 а.п.58-91)
Цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована в ПрАТ «СТ`Гарантія», поліс № АО/4840215,т який на час вчинення ДТП був чинним, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровёю становить 260 000 грн, за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн. ( том 1 а.п.114)
ОСОБА_3 відшкодував ОСОБА_8 кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 24 500 грн та моральної шкоди 19 250 грн., про що маються відповідні розписки. ( том 1 а.п. 110-113) Як підтвердив обвинувачений він відшкодував витрати на пальне, харчування, проїзд, іншу частину витрат на лікування має відшкодувати страхова компанія.
Таким чином, суд вважає, що шкода, заподіяна здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в межах суми, що залишилась не відшкодвана та підтверджена доданими чеками на купівлю ліків та в межах страхової суми, підлягає відшкодуванню страховиком, а отже заявлений цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_3 на суму 75 500 грн задоволенню не підлягає.
Статтею 261 Закону № 1961-IV передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. В даному випадку страхова компанія не визначала розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а потерпіла сторона просить стягнути розмір моральної шкоди з ОСОБА_3 , а отже суд визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь неповнолітнього потерпілого, що не перешкоджає в подальшому потерпілому звернутись до страхової компанії для відшкодування 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згідно із положеннями ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню суд враховує характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, що поніс ОСОБА_7 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, тривалість лікування, яке він проходив в умовах стаціонару, а також потерпілий тривалий час лікувався амбулаторно, протягом часу лікування приймав ліки, відчував фізичний біль, враховується отримані тілесні ушкодження, тривалість часу, необхідного для повного відновлення здоров`я потерпілого, оскільки завдані ушкодження будуть постійно нагадувати про себе та спричиняти в подальшому певні незручності, стан хвилювання, який пережив потерпілий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушення нормальних життєвих зв`язків, неможливість тривалий час повноцінно жити, необхідність у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою прикладати зусиль для нормалізації свого життя, доводи позову, ступінь вини обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, і вважає, що розмір моральної шкоди становить 70 000 грн. З урахуванням встановлених обставин, частково виплаченого відшкодування моральної шкоди та шкоди, заявлений цивільний позов підлягає задоволенню в розмірі 80 750 грн підлягає частковому задоволеню на суму 50 750 грн ( 70 000 19 250).

Арешт, накладений на автомобіль марки ««Nissan Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2020 року підлягає скасуванню, оскільки останній не належить обвинуваченому, а отже він не може бути реалізований на забезпечення цивільного позову.

Речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі маються процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 5827,68 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому за дане кримінальне правопорушення покарання у виді обмеження волі на строк два роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, поклавши, у відповідності до ст. 76 КК України, наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 50 750 (п`ятдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 5827 грн 68 коп витрат за проведення судових експертиз.

Арешт, накладений на автомобіль марки «Nissan Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2020 року - скасувати.

Речові докази: велосипед зеленого кольору що перебуває на території Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області слід повернути потерпілому ОСОБА_7 , автомобіль марки «Nissan Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться в камері зберігання речових доказів Ріпкинського ВП ГУНП в Чернігівській області повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1