Справа №295/1853/23
УХВАЛА

16.02.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали клопотання про арешт майна,

поданого слідчим Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 ,

погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

у кримінальному провадженні №0000021 від 10.03.2021,

за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на необхідність збереження речових доказів.

В той же час, частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. 2 ст. 98 КПК України документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.

Згідно з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, який міститься у копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000021 від 10.03.2021 здійснюється за фактом того, що у період з 208 року по 2019 рік службові особи ТОВ «Укртранспроект», зловживаючи службовим становищем, діючи за попередньою змовою групою осіб, здійснили привласнення бюджетних коштів під час надання послуг з розробки проектної документації на капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Р-49 Васьковичі-Шепетівка на ділянці 85-200 км - 92+264 км на замовлення Служби автомобільних доріг в Житомирській області.

У клопотанні слідчий посилається на те, що 13.02.2023 в період часу з 09:47 години по 11:23 години, на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 31.01.2023, проведено обшук за місцем реєстрації директора ТОВ «ПІК «Дортранс» ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку виявлено та вилучено: договір №1803135П1211Р від 05.11.2018 за підписом ОСОБА_5 з додатком на 4 арк; договір №1803135П11Р від 05.11.2018 за підписом ОСОБА_5 з додатком на 4 арк.; аркуш паперу А4 з надписом ФОП ОСОБА_6 , безготівкова виписка за 2018 рік, на які слідчий просить накласти арешт.

Разом з тим, всупереч вищевикладеним вище нормам КПК України, у клопотанні про арешт майна слідчий не вказав суб`єктів вищевказаних договорів та їх предмет, які відомості містить вилучений аркуш паперу, та не обґрунтував, якому з критеріїв, зазначених в ч.1 ст.98 КПК України, відповідають вилучені договори та аркуш паперу, на які слідчий просить накласти арешт.

Ні клопотання про накладення арешту, ні постанова про визнання предметів речовими доказами не містять належного мотивування, яким з критеріїв ст. 98 КПК України відповідають зазначені договори та аркуш паперу, яким чином вказані документи можуть бути використані як докази в даному кримінальному провадженні та які відомості, які підлягають встановленню в ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення, можуть бути встановлені з даних документів чи за їх допомогою. Постанова слідчого про визнання речовим доказом за своїм змістом є формальною та не відповідає вимогам щодо оформлення процесуального рішення слідчого, передбаченим ч. 5 ст. 110 КПК України, а зі змісту клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документи не можливо встановити взаємозв`язок між кримінальним провадженням №0000021 та вилученими документами.

Вказані недоліки слід усунути у разі повторного звернення до слідчого судді з належним чином оформленим клопотанням.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 40, 132, 171, 172 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000021 від 10.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України - повернути для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення зазначених недоліків, що не перевищує 72 години з моменту отримання копії ухвали.

Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до слідчого судді в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1