Справа № 346/4616/22
Провадження № 11-кп/4808/89/23
Категорія ч. 3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2022 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28листопада 2022 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія ( № 41)» ОСОБА_10 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_11 про заміну покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком від 27.11.2017 року Пустомитівського районного суду Львівської області за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України, до покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до ст.72 ч.5 КК України, зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2016 р. по 25.10.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.09.2022 року зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.03.2021 року по 25.05.2022 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Не погоджуючись із даною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 28 листопада 2022 року та прийняти нову, якою задовольнити подання у повному обсязі. В обґрунтування апеляційний вимог захисник адвокат ОСОБА_8 вказує, що суд формально проявив підхід до вирішення подання, а висновок суду вважає суперечливим. Апелянт наголошує на тому, що залучення засудженого до безоплатних робіт з благоустрою установи, заохочення у вигляді подяки за дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці свідчать про активну поведінку ОСОБА_9 під час відбування покарання, котра за своєю суттю є намаганням засудженого виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення. Сторона захисту не погоджується із висновком суду щодо неможливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким через те, що ОСОБА_9 працював без отримання винагороди та вважає, що врахування відсутності оплати праці при вирішенні питання щодо виправлення засудженого є несправедливим.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Вважали, що сукупність наявних даних по кримінальному провадженню дозволяла суду прийти до висновку, що засуджений став на шлях виправлення і йому;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є можливою за наявності наступних умов: відбування покарання лише у виді позбавлення чи обмеження волі; наявність певної, визначеної ч. 4 ст. 82 КК України, частини фактично відбутого покарання; наявність даних, які указують на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідні роз`яснення містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що він став на шлях виправлення.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_9 засуджений вироком від 27.11.2017 року Пустомитівського районного суду Львівської області за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України, до покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до ст.72 ч.5 КК України, зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2016 р. по 25.10.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.09.2022 року зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.03.2021 року по 25.05.2022 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з наявною у матеріалах справи характеристикою, за даним вироком ОСОБА_9 відбуває покарання з 29.04.2020 року. За час тримання в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» не допускав порушень вимог режиму утримання, заходи стягнення та заохочення не застосовувались. З 14.08.2020 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» за період відбування покарання характеризується позитивно. До ОСОБА_9 застосовано 3 заходи заохочення та згідно п.14 ст.134 КВК України засуджений дисциплінарних стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштований, однак залучається до робіт з благоустрою колонії без оплати праці, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Встановлені законодавством вимоги виконує добросовісно, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, санітарно-гігієнічних норм дотримується, зовнішній вигляд охайний, до персоналу тактовний та ввічливий та приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». Зазначено, що у взаємовідносинах із іншими засудженими не конфліктний, віддає перевагу в спілкуванні із засудженими позитивної спрямованості. Вину у скоєному злочині визнав повністю, виконавчі листи не поступали. 01.09.2022 року засіданням комісії установи було відмовлено у застосуванні ст.101 КВК України, як такому що не довів, що став на шлях виправлення.

Сукупність вказаних даних була взята до уваги судом першої інстанції, їм було надано належну оцінку. Зокрема, судом зазначено, що засуджений ОСОБА_9 перебуває в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» з 14.08.2020 року, а заохочення отримав тільки у 2022 році, згідно довідки про працевикористання, засуджений ОСОБА_9 жодного дня не працював у колонії та не отримував заробітну плату, однак залучається до безоплатних робіт з благоустрою установи. Судом зазначено, що засудженому оголошено 3 заохочення, а саме подяки, проте тільки за дотримання обов`язків та правил поведінки, однак у засудженого ОСОБА_9 немає жодного заохочення за ставлення до праці.

Таким чином, на переконання суду засуджений ОСОБА_9 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, а тому відсутні законні підстави для застосування ст.82 КК України та задоволення подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При вирішанні питання щодо наявності правових підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення повинен ґрунтуватись на сукупності різних обставин, які вказують на певні позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та свідчать про те, що він істотно знизив ризик повторного вчинення правопорушення, перестав бути суспільно небезпечним та схвалює правові норми і підкоряється їм, тому що внутрішньо приймає їх зміст.

Колегія суддів вважає, що серед вищевказаних обставин безумовно необхідно враховувати поведінку засудженого та його відношення до праці.

Зі змісту доводів прокурора вбачається, що при вирішанні питання про те, що засуджений став на шлях виправлення необхідно враховувати, що під час відбування покарання засуджений ОСОБА_9 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, але в подальшому отримав три заходи заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання поведінки, встановлених КВК та Правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Звертає увагу на те, що вищевказані заохочення отримані засудженим за виконання обов`язків, які засуджений повинен виконувати відповідно до вимог КВК та Правил внутрішнього розпорядку.

Засуджений ОСОБА_9 не заперечує факт накладення на нього дисциплінарних стягнень, однак звертає увагу на те, що вказані стягнення накладались на нього ще в 2020 році у зв`язку з тим, що він перебував під негативним впливом інших засуджених і згідно п.14 ст.134 КВК України він дисциплінарних стягнень не має.

Разом з тим, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким повинно бути вирішено з врахуванням даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 п. 13 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_9 вбачається, що 01.09.2022 року засіданням комісії було відмовлено у застосуванні ст.101 КВК України у зв`язку з тим, що засуджений не довів, що став на шлях виправлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія ( № 41)» та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації про заміну покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_9 подано 06.10.2022 року менш ніж через місяць після рішення комісії, яким було встановлено, що засуджений не став на шлях виправлення. При цьому, матеріали провадження не містять даних, які свідчать що за достатньо незначний період часу засуджений своєї поведінкою та ставлення до праці зміг довести, що став на шлях виправлення.

Зокрема, колегія суддів враховує, що засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.

Засуджені до позбавлення волі залучаються без оплати праці лише до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Неможливість адміністрації установи забезпечити належне працевлаштування засудженого не може бути визнана обставиною, яка доводить що засуджений став на шлях виправлення, оскільки відсутність у засудженого можливості довести своє сумлінне ставлення до праці не свідчить і не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов, які не перевищують дві години на день, не свідчить про сумлінне ставлення засудженого до праці та не вказує на те, що останній став на шлях виправлення.

Колегія суддів, враховуючи поведінку засудженого ОСОБА_9 та його ставлення до праці у сукупності з іншими даними, які характеризують засудженого протягом строку відбування ним покарання, вважає, що відсутні достатні дані, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов правильного висновку про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5