ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/205/23 Справа № 707/2606/22 Категорія: ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000151 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 436-2 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 436-2 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

За сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом пошлинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 визначено до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його затримання з 21.09.2022.

Скасовано арешт на квартири обвинуваченого ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 , накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком визнаний винуватим та засуджений за те, що 16.08.2022 громадянин України ОСОБА_8 , перебуваючи на території санаторію «Мошногір`я» за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, спілкуючись з громадянином України ОСОБА_9 , висловлював твердження, зафіксовані в протоколі від 26.08.2022 № 5/2/1734 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, які, згідно висновку спеціаліста від 14.09.2022, містять ознаки виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Він же повторно 17.08.2022, перебуваючи на території санаторію «Мошногір`я» за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, спілкуючись з громадянином України ОСОБА_9 , висловлював твердження, зафіксовані в протоколі від 26.08.2022 № 5/2/1735 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, які, згідно висновку спеціаліста від 14.09.2022, містять ознаки виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Він же повторно 18.08.2022, перебуваючи на території санаторію «Мошногір`я» за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, спілкуючись з громадянином України ОСОБА_9 висловлював твердження, зафіксовані в протоколі від 26.08.2022 № 5/2/1736 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, які, згідно висновку спеціаліста від 14.09.2022, містять ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21.12.2022 змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі положень ст. 75 КК України.

Зокрема, посилаючись на положення ст. 65 КК України та роз`яснення Пленуму ВСУ, викладені в постанові № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», захисник зазначає, що судом при призначенні ОСОБА_8 покарання не в повному обсязі враховано, що за місцем проживання він характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судимий і до адміністративної відповідальності не притягувався.

Також звертає увагу на наявність обставини, яка додатково має бути врахована як пом`якшуюча покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки ОСОБА_8 неодноразово вказував на те, що він щиро розкаюється у вчиненому.

З огляду на викладене та відсутність обставин, що обтяжують покарання, на думку сторони захисту, призначене ОСОБА_8 місцевим судом покарання у виді 5 років позбавлення волі є занадто суворим, тому підлягає пом`якшенню із застосуванням положень ст. 75 КК України. При цьому судом у вироку не вмотивована неможливість застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З метою ухвалення судом апеляційної інстанції законного та обгрунтованого рішення, просить повторно дослідити характеризуючі дані на обвинуваченого ОСОБА_8 .

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурором подані заперечення, які зводяться до законності вироку суду першої інстанції і безпідставності апеляційних вимог сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, не виявив бажання бути доставленим в судове засідання, тому, з огляду на положення ч. 4 ст. 401 КПК України, судовий розгляд проводиться за відсутності останнього, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 до задоволення не належить.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21.12.2022 щодо ОСОБА_8 відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 436-2 КК України, як виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році та за ч. 3 ст. 436-2 КК України виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені повторно, колегія суддів погоджується.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України, є нетяжким та тяжким злочином, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який несудимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, винуватість у вчиненому визнав, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Урахувавши обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації і, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин вчиненого, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_8 покарання у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України за кожний злочин окремо, а остаточне покарання за їх сукупності, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_8 призначене в межах ч. 1 ст. 436-2 КК України та в мінімальних межах, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, відповідає його меті і становить справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України та за ч. 3 ст. 436-2 КК України, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи сторони захисту про доцільність застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, колегія суддів визнає необгрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування щодо останнього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, таке звільнення не буде сприяти досягненню мети покарання в даному кримінальному провадженні.

Системне тлумачення положень про загальні засади призначення покарання вказують на те, що стаття 75 КК України може бути застосована у тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Враховуючи дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , те, що він вчинив злочини проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, неодноразово виправдовував російську агресію, знищення мирного населення України, а також велику суспільну небезпеку вчиненого ним в умовах воєнного стану на території України, колегія суддів вважає, що його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не буде відповідати загальним засадам призначення покарання та його меті.

Доводи захисника про необхідність врахування в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 його щире каяття, судом апеляційної інстанції визнаються безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового та апеляційного розгляду.

Судом апеляційної інстанції враховується послідовна практика Верховного Суду, яка під розкаянням передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Дійсно ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, однак наголошував на тому, що інша особа сказала йому говорити те, що установлено під час судового розгляду, що ставить під сумнів його щире каяття та не узгоджується з усвідомленням усієї тяжкості вчинених протиправних діянь та обов`язку понести відповідне покарання.

При цьому формальна вказівка ОСОБА_8 на визнання свої вини, без відповідного ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не вказує на наявність в кримінальному провадженні такої пом`якшуючої його покарання обставини як щире каяття.

Те, що ОСОБА_8 має дитину, яка наразі проживає окремо, за відсутності доказів її утримання, а також те, що він по місцю тимчасового проживання характеризується формально позитивно, не спростовує висновків суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах узоляції від суспільства при відбуванні покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді