КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13 лютого 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001153 від 18.06.2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13.02.2023 року включно.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладанням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 194 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому вказує, що у даному кримінальному провадженні обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не можна вважати обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на суперечливих доказах та припущеннях.

Також зазначає, що суд безпідставно встановив існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 щонайменше з 19.02.2018 року постійно перебував на території м. Києва, а ОСОБА_8 24.10.2019 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який в подальшому не продовжувався і будь-яких порушень порядку відбування домашнього арешту останній не допускав, що свідчить про відсутність ризику переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду. Ризик можливості незаконно вплинути на потерпілих або свідків апелянт вважає недоведеним та необґрунтованим, оскільки суду не надано жодних доказів, що на потерпілих або свідків здійснювався тиск з боку обвинувачених або вони намагалися здійснити такий тиск.

Крім того, суд помилково дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, оскільки останній має місце реєстрації та постійне місце проживання, має двох неповнолітніх доньок, одна з яких перебуває у реанімаційному відділенні Дитячої клінічної лікарні та потребує побутової і фінансової підтримки з боку ОСОБА_7 .

Таким чином, апелянт вважає, що прокурор не надав доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не довів, що ризики, які враховувались судом під час застосування до обвинувачених запобіжного заходу не зменшились або виникли нові ризики, не довів неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, а сама лише тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів не може бути єдиною та самодостатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/369/1404/22 (справа №369/16928/21) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 16.12.2022 року під час розгляду кримінального провадження №0001153 від 18.06.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України,прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, які прокурор мотивував тим, що останні обвинувачуються у вчиненні, зокрема особливо тяжкого злочину, санкцією якого передбаченого покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна та послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності з урахуванням тяжкості покарання; незаконного впливу на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що останні обвинувачуються у вчиненні зокрема й особливо тяжких злочинів за вчинення яких, у разі визнання їх винуватими, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. Крім того, врахував дані про особу обвинувачених, які не одружені, обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює, а тому дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчиняти вплив на потерпілих та свідків, допит яких ще не проведений у даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на існування інших кримінальних проваджень щодо обвинувачених, розгляд яких триває, а тому, враховуючи існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а також тяжкість покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винуватими, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, оскільки він не забезпечить належної поведінки обвинувачених під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційні доводи захисника про те, що прокурор не обґрунтував існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має місце реєстрації та постійне місце проживання, має двох неповнолітніх доньок, одна з яких перебуває у медичному закладі та потребує побутової і фінансової підтримки, а також належне дотримання ОСОБА_8 вимог запобіжного заходу у виді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати безумовною підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд, всупереч апеляційним доводам захисника, не може вдаватися до оцінки обґрунтованості обвинувачення висунутого особі, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу на домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13.02.2023 року включно - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3