1Справа № 335/967/22 1-кс/335/348/2023
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2023 року м. Запоріжжя
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 378, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .
Незалежність судді гарантується Конституцією України і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється, відповідно до ст. 126 Конституції України.
Згідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус судді», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.
Так, у провадженні колегії суддів Комунарського районного суду
25.01.2021 року обвинуваченим ОСОБА_4 було заявлено відвід головуючому судді ОСОБА_7 . Ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2021 року вказаний відвід судді ОСОБА_7 залишено без задоволення.
25.01.2021 року ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за адресою вул. Європейська, 7 у м. Запоріжжі, здійснив втручання у діяльність судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 , що виразилось у формі словесних погроз.
Продовжуючи реалізовувати свої протиправні дії, 28.01.2021 року, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_4 , з метою здійснення зіткнення, перебуваючи за кермом транспортного засобу ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Соборному у бік площі Пушкіна у м. Запоріжжі, виїхав перед автомобілем Мазда СХ-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала суддя ОСОБА_7 та почав створювати аварійну ситуацію, маневруючи, різко гальмуючи перед автомобілем останньої.
В подальшому, того ж дня о 18:00 ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом транспортного засобу ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Соборному м. Запоріжжя у напрямку зупинки громадського транспорту «Площа Пушкіна», діючи умисно, з метою пошкодження майна, що належить судді ОСОБА_7 та залякування останньої, скоїв зіткнення з автомобілем Мазда СХ-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , пошкодивши задній бампер автомобіля.
Таким чином, ОСОБА_4 , органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 378 КК України, яке кваліфікується як умисне пошкодження майна, що належить судді, у зв`язку з її діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя.
Крім того в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 04.01.2022 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні загального коридору, біля сходового майданчику між квартирами АДРЕСА_3 , на ґрунті раніше виниклої тривалої конфліктної ситуації, яка відбувалась в літку 2021 року, діючи умисно, з метою вбивства ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто умисного протиправного заподіяння смерті останнім, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи наявну в нього при собі невстановлену напівавтоматичну вогнепальної зброї по типу «пістолет-кулемета», калібру 7.65 мм, який він тримаючи у руці, здійснив близько 5 прицільних пострілів в область тулуба, верхніх та нижніх кінцівок потерпілого ОСОБА_10 , в результаті яких, згідно висновку експерта №560п, від 30.05.2022 року, останній отримав тілесні ушкодження, у вигляді:
- проникаюче то рако-абдомінальне вогнепальне поранення зліва. З локалізацією вхідної рани в ділянці 5-го міжребір`я по передній пахвовій лінії, уламковий перелом 5-го ребра по середній ключичній лінії зі зміщенням по ширині, з наскрізним пораненням лівого купол діафрагми, 2-го та 4-го сегментів печінки та передньої стінки шлунку, зі скупченням крові в лівій плевральній та в черевній порожнині, підшкірна та міжмязова емфіземи лівої половини грудної клітки та бічної стіни живота справа, що кваліфікуються, як тяжке тілесне ушкодження за ознаками небезпеки для життя;
- наскрізні вогнепальні поранення м`яких тканин лівого плеча в середині третині, лівого стегна в середньо-нижній третині та правої кісті в ділянці проксимальної фаланги1-го пальця з переломом проксимальної фаланги, що як порізно так і в сукупності кваліфікуються, як ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.
Після вчинення злочину відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_4 зник з місця скоєння злочину.
Свої умисні дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , не довів до кінця від незалежних від нього обставин, оскільки потерпілий ОСОБА_10 здійснював активний опір діям ОСОБА_4 , і в подальшому, смерть ОСОБА_10 не настала, так як потерпілому, було своєчасно надано невідкладну медичну допомогу та госпіталізовано до лікувального закладу.
Таким чином, ОСОБА_4 , органом досудового розслідування підозрюється у вчинені кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Слідчий вказує, що вході досудового розслідування, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 378, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років.
Згідно клопотання, вина ОСОБА_4 , повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:
- протоколом огляду відео записів камери спостереження прилеглої території, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;
- протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 ;
- речовими доказами, які було вилучено під час проведення ОМП;
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ;
- протоколом допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;
- слідчим експериментом за участю потерпілої та інше.
02.03.2022 року, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та поміщено до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
23.03.2022 року, слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було винесено ухвалу про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , з тримання під вартою на особисте зобов`язання з метою виконання підозрюваним обов`язків по забезпеченню відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації.
Від захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , було отримано довідку про залучення особи до виконання завдань з оборони держави на ім`я підозрюваного.
В ході досудового розслідування, в порядку ст. 93 КПК України, до територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки міст та областей України, було скеровані запити на які отримані відповіді, що ОСОБА_4 , на обліку в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки областей України не перебував та не перебуває.
Від ІНФОРМАЦІЯ_3 отримано відповідь та встановлено що ОСОБА_4 перебуває на обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_4 , але на даний час знаходиться у розшуку як призовник, котрий ухиляється від призову на строкову військову службу.
Вивчивши особистість підозрюваного, а також інші зібрані під час досудового розслідування докази, органом досудового розслідування, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.
Так, слідчий вказує, що підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований,відносно якого обвинувальний акт за корисливі злочини скеровано до суду, є особою, яка притягалась до кримінальної відповідальності, а отже, усвідомлюючи тяжкість покаранняза вчинення ним особливо тяжкий злочин за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, на теперішній час його місце знаходження не встановлено, на підставі чого орган досудового розслідування приходить до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання.
Окрім цього, на сьогоднішній день речовий доказ, а саме пістолет, куля та гільзи від якого було вилучено під час проведення ОМП, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення дає підстави вважати про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме те, що ОСОБА_4 , може знищити або сховати вказаний предмет, який має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та на сьогоднішній день не вилучений органом досудового розслідування.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 обізнаний про місце мешкання та місце роботи потерпілих та свідків, які своїми показаннями підтверджують причетність до скоєного підозрюваним кримінальних правопорушень, та з метою уникнути від відповідальності може незаконно впливати на потерпілих та свідків шляхом вмовлянь, залякування, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, по даному кримінальному провадженню не проведено ряд судових експертиз, тому існує достатньо підстав вважати, що підозрюваний може впливати й на експертів, які будуть залучені до їх проведення.
Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований, відносно якого кримінальне провадження за вчинення тяжких корисливих злочинів з обвинувальним актом скеровано до суду, вчинив новий особливо тяжкий злочин, що дає підстави вважати, що систематичне скоєння корисних кримінальних правопорушень є єдиним його джерелом прибутку. Данні підстави вказують на те, що ОСОБА_4 , залишаючись на волі, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, тому що обізнаний про місце мешкання потерпілих,що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку слідчого, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.
Про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість та систематичність вчинення ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які викладені в клопотанні.
Крім того, в ході досудового розслідування було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , на обліку в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки областей України не перебував та не перебуває.
Від ІНФОРМАЦІЯ_3 отримано відповідь та встановлено що ОСОБА_4 перебуває на обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_4 , але на даний час знаходиться у розшуку як призовник, котрий ухиляється від призову на строкову військову службу.
Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, на час звернення з клопотанням до слідчого судді, не надходило відповідних клопотань від поручителів.
Викладене в клопотанні дає підстави вважати, що при обранні запобіжних заходів не пов`язаному із позбавленням волі, а саме обрання запобіжного заходу у вигляді застави чи у вигляді домашнього арешту, які передбачені п. 3, 4 ч. 1 ст. 176 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 , порушуватиме їх, що не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків. Крім того, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства до потерпілого, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу визначення застави у якості альтернативного запобіжного заходу є необов`язковим.
У зв`язку з чим, з метою попередити злочинну діяльність ОСОБА_4 , орган досудового розслідування приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Посилаючись на викладене, слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , строком на 60 діб в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, у зв`язку з вчиненням підозрюваним злочину із застосуванням насильства.
Слідчий з прокурором заявлені у клопотанні вимоги підтримали.
Підозрюваний і його захисник заперечують щодо запропонованого слідчим виду запобіжного заходу - тримання під вартою, просять відмовити у застосуванні запобіжного заходу та обрати більш м`який запобіжний захід який не пов`язаний із триманням під вартою.
Крім того, в судовому засіданні захисником зазначено про бажання взяти підозрюваного на поруки та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистої поруки адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_14 .
Прокурор в суді заперечував проти обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистої поруки адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_14 .
Підозрюваний підтримав думку захисника.
Вислухавши думку учасників розгляду клопотання слідчого, дослідивши матеріали клопотання та додатки до нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Клопотання слідчого містить відомості, передбачені ст. 184 КПК України.
Розгляд клопотання розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно практики Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Ионкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Внесене на розгляд слідчого судді клопотання, відповідає вимогам ст. 184 КПК України, та практиці застосування рішень Європейського суду, оскільки протоколи огляду місця події, допиту свідків, потерпілої, слідчий експеримент та інше у сукупності містить достатньо даних про наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 378, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
У перші дні, тобто на початковій стадії досудового розслідування з об`єктивних причин не можна дати остаточну оцінку належності, допустимості доказів та кваліфікуючим ознакам, а також з точки зору їх достатності. Перелічені обставини з`ясовує суд, за критерієм «поза розумного сумніву», тому твердження сторони захисту про оспорювання кваліфікації дій підозрюваного, не є предметом дослідження в цьому провадженні. При вирішенні поданого клопотання достатньо встановити наявність обґрунтованості пред`явленої підозри, що виконав слідчий з прокурором.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 378, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України).
Злочини, в якому пред`явлено особі повідомлення про підозру є: умисним, тяжким та особливо тяжким.
Такі така позиція ЄСПЛ узгоджується з положеннями національного законодавства, зокрема ст.ст. 177, 183 КПК України.
У даному випадку наявні ознаки суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі: завершення досудового розслідування по кримінальному провадженню, захист прав потерпілого, тощо (ст. 2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Слідчий суддя, вважає, що прокурором доведено повністю ризики передбачені ст. 177 КПК України та доведено, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, зможе ухилитись від слідства та суду; може знищити або сховати речовий доказ, який має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та на сьогоднішній день не вилучений органом досудового розслідування; з метою уникнути від відповідальності може незаконно впливати на потерпілих та свідків шляхом вмовлянь, залякування; оскільки не проведено ряд судових експертиз, може впливати й на експертів, які будуть залучені до їх проведення. Крім того, оскільки ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований, відносно якого кримінальне провадження за вчинення тяжких корисливих злочинів з обвинувальним актом скеровано до суду, вчинив новий особливо тяжкий злочин, що дає підстави вважати, що систематичне скоєння корисних кримінальних правопорушень є єдиним його джерелом прибутку, отже вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 , залишаючись на волі, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, тому що обізнаний про місце мешкання потерпілої.
Одночасно судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відстоювання підозрюваним власної правової позиції та суворість можливого покарання, є вагомою підставою для продовження перешкоджання у встановленні чи перекручуванні визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочинів, незаконного впливу на потерпілих, очевидців, свідків тощо.
Враховані доводи прокурора, що після подій в яких підозрюється ОСОБА_4 , останній зник, та перебував у розшуку, ОСОБА_4 зможе переховуватись від слідства та суду.
У разі застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не зможе забезпечити на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: так, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є ризиком переховування його від слідства та суду, що стане передумовою для затягування розгляду кримінального провадження.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Тимошенко проти України» вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Крім того, обізнаність про місце проживання свідків/очевидців, потерпілої є приводом для незаконного впливу на учасників кримінального провадження.
Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.
У ході судового розгляду поручителі адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_14 виявили бажання взяти на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_4 зазначили, що вони зобовязуються забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
У ч. 1 ст. 176 КПК України вказаний перелік запобіжних заходів за рівнем їх тяжкості. Так найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, далі за рівнем тяжкості йде особиста порука, застава, домашній арешт, і найбільш суворим для особи є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. (ч. 3 ст. 176 КПК України).
Особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу (ч. 1 ст. 180 КПК України).
Водночас особиста порука як запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_4 , на переконання слідчого судді, не є ефективним запобіжним заходом.
На даний момент слідчий суддя встановив наявність ризиків п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який ефективно забезпечується триманням під вартою. Особиста порука є менш обтяжливим запобіжним заходом, а тому повною мірою не може запобігти наявним ризикам кримінального провадження.
Тому у задоволенні клопотання захисника про передачу ОСОБА_4 на поруки адвокатам ОСОБА_5 та ОСОБА_14 належить відмовити.
Слідчий суддя вважає, що при застосуванні ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), вказане не забезпечить на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.
Так, у даному випадку діяння в яких підозрюється ОСОБА_4 , свідчить про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, вбачається, що тримання особи, яка підозрюється у такому кримінальному правопорушенні, під вартою необхідне для забезпечення охорони суспільних прав та інтересів.
Крім того, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Доказів, що підозрюваний за стан здоров`я не може утримуватися у СІЗО суду не надано.
Отже, судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, як сторони обвинувачення, так і захисту.
Разом з цим, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і той, який просить обрати захисник, не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.
Крім того інші запобіжні заходи є неспіврозмірними із врахуванням інкримінованих кримінальних правопорушень, та не забезпечить належної поведінки підозрюваного під час здійснення досудового розслідування та подальшого судового розгляду та фактично виключає будь-який контроль за поведінкою підозрюваного за умови його перебування на свободі, що створить усі необхідні умови для настання вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При цьому суд керується і завданнями кримінального провадження, котрими є захист особи, суспільства та держави, враховуючи механізм та мотивацію протиправної діяльності з боку підозрюваного.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру в злочині, який вчинений із застосування насильства, у зв`язку із цим за правилами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначається.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 192 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 02.02.2023 року по 02.04.2023 року включно, з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, без визначення розміру застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, у зв`язку з вчиненням підозрюваним злочину із застосуванням насильства.
В задоволенні клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали, яка підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 03.02.2023 року.

Повний текст ухвали виготовлений 06.02.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1