Справа №589/615/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/250/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

09 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/615/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2021, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та призначити йому покарання у виді обмеження волі, оскільки він активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, повністю визнав свою вину, щиро покаявся, обтяжуючі покарання обставини відсутні, має поганий стан здоров`я, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, що дає підстави для застосування положень ст. 69 КК.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2021 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК, і йому призначене покарання за ст. 126-1 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 2 роки; за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців; ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць; за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення товарознавчих експертиз у розмірі 22714,79 грн.

Згідно вироку, 16.01.2017 близько 11:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, знаходячись в кім. АДРЕСА_2 , в якій проживав ОСОБА_12 , таємно викрав телевізор вартістю 9995 грн.

20.01.2017 близько 16 год. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, знаходячись в буд. АДРЕСА_3 , таємно викрав тюнер супутникового телебачення вартістю 325 грн, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток.

12.12.2017 близько 07 год. ОСОБА_9 , знаходячись в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_14 вартістю 160 грн.

29.01.2018 близько 10:00 ОСОБА_9 , перебуваючи біля під`їзду 3 буд. АДРЕСА_4 , діючи повторно, таємно намагався викрасти освітлювальний ліхтар вартістю 231,86 грн, який належить ОСОБА_15 , однак був помічений потерпілим, тому з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

31.01.2018 близько 12:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 , проник до загальної кімнати секції № 13 зазначеного гуртожитку, звідки таємно, діючи повторно, викрав мікрохвильову піч вартістю 1600 грн, яка належить ОСОБА_16

10.02.2018 близько 10:00 ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кухні 5-го поверху гуртожитку АДРЕСА_6 , таємно, діючи повторно, викрав конфорки з газових плит у кількості 14 штук загальною вартістю 840 грн, які належать ОСОБА_17

17.03.2018 близько 08:20 ОСОБА_9 , діючи повторно, проник до буд. АДРЕСА_7 , де з печі демонтував чавунну глуху пічну плиту вартістю 346 грн, яка належить ОСОБА_18 , та намагався її викрасти, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як він був затриманий на місці потерпілою та працівниками поліції.

21.04.2018 близько 05:30 ОСОБА_9 , перебуваючи в загальному коридорі 4-го поверху буд. АДРЕСА_8 , діючи повторно, таємно викрав кухонну витяжку вартістю 600 грн.

03.12.2019 близько 10:00 ОСОБА_9 зайшов до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_9 , де діючи повторно, таємно вкрав належні ОСОБА_19 металеві дитячі санчата вартістю 226 грн.

ОСОБА_9 систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_14 , що призвело до психологічних страждань останньої, незважаючи на те, що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї щодо своєї матері. 13.07.2020 близько 16:30 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем мешкання своєї матері за адресою: АДРЕСА_10 , почав вчиняти по відношенню до своєї матері ОСОБА_14 дії, виражені у словесних образах, висловлюванні на її адресу нецензурної лайки, приниженні, тим самим викликав у ОСОБА_14 відчуття невпевненості, нездатності захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що виразилося у формі заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, що призвело до психологічних страждань останньої.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про пом`якшення покарання, в тому числі й застосуванням положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ст. 69 КК, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приписи ст. 69 КК щодо призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними та застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження, особи винного тощо.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно виходити з системного тлумачення ст. 66 і 69 КК і тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи. Посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності» (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими, а три - нетяжкими, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання: визнання вини та активне сприяння розкриттю правопорушень, обставини, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив правопорушень, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкцій статей, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки відсутні підстави вважати, що ці обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, що навіть мінімальне покарання, призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції в межах санкції за ч. 3 ст. 185 КК, є явно недоцільним і несправедливим.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2021 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4