В И Р О К

іменем України

23 грудня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1201/22

Провадження №1-кп/152/144/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180 08.11.2022 року, за обвинувальним актом від 28.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні прокурора

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 у серпні 2022 року, у період часу з 01.08.2022 року по 20.08.2022 року (більш точної дати не встановлено), в денну пору доби, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна прийшов до житлового будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, зірвав навісний замок на вхідних дверях будинку, проник у житловий будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав металеву одноколісну садову тачку об`ємом 100 л., алюмінієвий казан з кришкою місткістю 2,5 л., ковдру з текстильного матеріалу розміром 1,55х1,65 м., після чого покинув будинок потерпілої, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №7213-7215/22-21 від 18.11.2022 року, ринкова вартість металевої одноколісної садової тачки об`ємом 100 л. станом на серпень 2022 року складає 389 грн.; ринкова вартість алюмінієвого казана ємністю 2,5 л. з кришкою станом на серпень 2022 року становить 51 грн.; ринкова вартість ковдри з текстильного матеріалу розміром 1,55х1,65 м. становить 47 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану із проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 28.11.2022 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.30).

Потерпіла ОСОБА_5 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.24).

При цьому, потерпіла ОСОБА_5 08.12.2022 року подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомила суд, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, просить призначити останньому покарання згідно з вимогами кримінального закону, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорює, зміст їх розуміє, тому просить не досліджувати докази щодо цих обставин, її позиція є добровільною, у зв`язку із чим вважає можливим здійснення судового розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому їй відомі наслідки апеляційного оскарження вироку суду при розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.25).

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілої ОСОБА_5 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілою заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Крім того, суд враховує, що потерпіла подала заяву, у якій зазначила про те, що не оспорює фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який передбачено ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 28.11.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , висловлену у заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, способу вчинення кримінального правопорушення, добровільно видав викрадені речі, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що проживає у АДРЕСА_1 . Потерпіла ОСОБА_5 є його племінницею та має у власності будинок по АДРЕСА_2 , який раніше належав його покійній тітці ОСОБА_6 . В серпні 2022 року він закінчував городні роботи та збирав горіхи на присадибній ділянці, тому для того, щоб перевозити картоплю та горіхи, йому потрібна була тачка. Він знав, що у будинку покійної тітки, який після смерті останньої належить потерпілій, є тачка, оскільки неодноразово бував у тому будинку. Звернувшись до потерпілої ОСОБА_5 з проханням, щоб вона позичила йому тачку на певний час, він отримав відмову останньої. При цьому, ОСОБА_5 повідомила, що тачка потрібна їй самій. Він звернувся до свого сусіда з проханням позичити тачку, який погодився її позичити. Наступного дня він пішов до сусіда за тачкою, але останнього не виявилося вдома. Тому він вирішив піти до будинку потерпілої та взяти тачку без її дозволу, тобто викрасти. У період з 01.08.2022 року по 20.08.2022 року, точної дати він не пам`ятає, у другій половині дня він прийшов до будинку по АДРЕСА_2 та виявив, що на вхідних дверях будинку висить навісний замок. Потерпілої ОСОБА_5 чи будь-кого іншого біля будинку та поруч не було. Він штовхнув двері і замок зірвався. Зайшовши у будинок, він виявив біля дверей металеву тачку, а також у цій же кімнаті знаходилися алюмінієвий казанок та покривало. Він вирішив викрасти і тачку, і казанок, і покривало. Казанок йому був потрібний для того, щоб готувати їжу, а покривало для того, щоб застелити стіл. Викравши казанок і покривало, він поклав їх у тачку, яку також викрав, та відвіз все до себе додому. Через деякий час до нього приїхали працівники поліції, яким він добровільно видав викрадені речі.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати та не позбавляти волі.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану із проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, а саме: у серпні 2022 року, у період часу з 01.08.2022 року по 20.08.2022 року (більш точної дати не встановлено), в денну пору доби, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна ОСОБА_3 прийшов до житлового будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, зірвав навісний замок на вхідних дверях будинку, проник у житловий будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав металеву одноколісну садову тачку об`ємом 100 л., алюмінієвий казан з кришкою місткістю 2,5 л., ковдру з текстильного матеріалу розміром 1,55х1,65 м., після чого покинув будинок потерпілої, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №7213-7215/22-21 від 18.11.2022 року, ринкова вартість металевої одноколісної садової тачки об`ємом 100 л. станом на серпень 2022 року складає 389 грн.; ринкова вартість алюмінієвого казана ємністю 2,5 л. з кришкою станом на серпень 2022 року становить 51 грн.; ринкова вартість ковдри з текстильного матеріалу розміром 1,55х1,65 м. становить 47 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану.

Суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи

сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для

постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира,

дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його

частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора

тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних

безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Також, суд враховує позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи в даному випадку важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, житловий будинок, що належить ОСОБА_5 , звідки обвинувачений ОСОБА_3 викрав належне останній майно, був закритий дверима із навісним замком, який обвинувачений зірвав, приклавши до цього зусилля, зокрема, штовхнувши двері, і входження його у будинок мало мету таємного викрадення майна потерпілої.

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного ОСОБА_5 будинку було незаконним. А тому дії ОСОБА_3 , який саме з метою таємного викрадення чужого майна проник до належного потерпілій будинку, правильно кваліфіковані як крадіжка, поєднана з проникненням до житла.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного ОСОБА_5 майна в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 року за №341/22 та від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджені Законами України, відповідно, від 22.05.2022 року та від 15.08.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 23.11.2022 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного потерпілій майна в серпні 2022 року, тобто в умовах воєнного стану.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив крадіжку, поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягається вперше (а.с.39).

За місцем проживання в с. Івашківці Жмеринського району Шаргородською міською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали, відповідно до характеристики від 09.11.2022 року за №725, проживає один у с. Івашківці без реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , згідно з довідкою Шаргородської міської ради про склад сім`ї обвинуваченого від 09.11.2022 року за №726 (а.с.37, 36).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської МЛ, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 14.11.2022 року за №1503 (а.с.38).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думки потерпілої, яка в заяві до суду зазначила, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просить останнього покарати відповідно до норм чинного кримінального закону, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_4 в судових дебатах про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, металеву одноколісну садову тачку, яку визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 09.11.2022 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.40-41), та передано на зберігання до вирішення кримінальної справи під розписку потерпілій (а.с.42), а також алюмінієвий казанок з кришкою місткістю 2,5 л., ковдру з текстильного матеріалу розміром 1,55х1,65 м., які визнано речовими доказами на підставі постанови слідчого від 09.11.2022 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.43-44), слід повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 18.11.2022 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №7213-7215/22-21 (а.с.45-47), вартість експертизи становить 566,31 грн. (а.с.48).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 566,31 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 (тридцять одну) копійку за проведення товарознавчої експертизи від 18.11.2022 року за №7213-7215/22-21.

Речові докази: металеву одноколісну садову тачку, алюмінієвий казанок з кришкою місткістю 2,5 л., ковдру з текстильного матеріалу розміром 1,55х1,65 м. повернути потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9