Справа № 447/900/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1129/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2022 року щодо Златановскі Мілована,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2022 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Звільнено ОСОБА_11 на підставі ч.5 ст.74 КК України з урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати, скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді.

Згідно вироку суду, 17 жовтня 2019 року, близько 13.30 годин, ОСОБА_11 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклого побутового конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , умисно наніс їй кухонним ножем, декілька ударів по тілу, чим спричинив останній, згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани нижньої третини шиї зліва, колото-різану рану переднє-бокової поверхні грудної клітки по лівій передній аксілярній лінії, різану рану на тильній поверхні лівої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 місцевим судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, незважаючи на те, що ОСОБА_11 вчинив незакінчений замах на умисне вбивство, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор покликається на неповноту судового розгляду, оскільки місцевий суд не взяв до уваги особисту письмову заяву потерпілої ОСОБА_8 від 07.11.2019р. до слідчого, написану у день коли вона разом із своїм представником давала показання як потерпіла, згідно якої остання просить «залучити її до кримінального провадження в якості потерпілого за фактом замаху на її вбивство ОСОБА_11 ».

Стверджує, що відхиляючи надані свідками, працівниками поліції, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показання про те, що під час проведення першочергових слідчих дій зі слів ОСОБА_8 чоловік завдав їй ножових поранень та намагався вбити, судом зроблено безпідставний висновок, що такі показання суперечать показанням інших допитаних свідків та показам самої потерпілої, оскільки жоден з них не вказав про те, щоб потерпіла говорила, що чоловік намагався її вбити. Водночас зміст показань допитаних у справі свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 свідчить про те, що свідки або не пригадують, що саме говорила потерпіла на місці, або вказують, що потерпіла не розповідала, що трапилось та про деталі конфлікту.

Прокурор вважає, що вина ОСОБА_11 у вчиненні незакінченого замаху на протиправне заподіяння смерті своїй дружині ОСОБА_8 підтверджується зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, зокрема, заявою ОСОБА_19 , матері ОСОБА_8 (яка померла під час розгляду в суді справи, у зв`язку з чим не була допитана як свідок в суді), від 17.10.2019р., згідно якої вона просить прийняти міри до її зятя ОСОБА_11 , який 17.10.2019р. наніс ножові поранення її доньці ОСОБА_20 та намагався її вбити, внаслідок чого вона попала в хірургічне відділення Миколаївської ЦРЛ. Також вина обвинуваченого стверджується висновком судово-медичного експерта № 131/2019 від 15.11.2019р. щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та висновком судово-психіатричної експертизи № 487 від 06.11.2019р., згідно з якою ОСОБА_11 в період інкримінованих дій і на даний час психічною хворобою не страждав, і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не виявляв будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності. У висновку зазначено, що показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а саме, що ОСОБА_11 наносив удари ножем із переривом, долаючи спротив, різними способами, а потім переслідував потерпілу, виключають наявність у нього стану фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання.

Також прокурор стверджує, що висновки місцевого суду про відсутність жодного належного та допустимого доказу на підтвердження прямого умислу ОСОБА_11 , спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_8 , містять істотні суперечності. Вказує, що з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у тому числі і наданих під час слідчих експериментів, висновку судово-медичної експертизи № 3998/2019-т від 29.10.2019р., висновку експерта №385/2019ц від 23.12.2019р., досліджених у судовому засіданні речових доказів, слідує, що ОСОБА_11 у момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та наносив удари кухонним ножем ОСОБА_8 в ділянки шиї, грудної клітки зліва (що беззаперечно стосується ділянки знаходження життєво важливих органів людини), з метою її вбивства, від яких вона захищаючись вибігла на вулицю, а він слідом за нею. Після зазначених подій потерпіла подала у суд позов до чоловіка про розірвання шлюбу, у тому числі через неприязні стосунки, і на час скерування обвинувального акту до суду ОСОБА_11 був розлучений із ОСОБА_8 , на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.12.2019р., за позовом потерпілої.

Зазначає, що місцевим судом враховано відсутність стійких неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілою, однак такі відносини не можуть бути єдиною передумовою такого умислу. Вказує, що стан алкогольного сп`яніння є тим фактором, який суттєво збільшує ймовірність спрямованості умислу винної особи саме на позбавлення життя потерпілої, а не нанесення легкого тілесного ушкодження. Наголошує, що досліджені судом заяви потерпілої та її матері ОСОБА_19 , які написані незабаром після події, свідчать про сприйняття цими особами усю небезпеку обстановки при замаху обвинуваченого саме на життя потерпілої ОСОБА_8 . Вважає, що недоведеність умислу до кінця, а саме позбавлення життя потерпілої, не може свідчити про абсолютну його відсутність, адже згідно з фактичними обставин справи потерпіла закривавлена вибігла з житлового будинку на вулицю, впала на проїжджу частину дороги, стала кричати і кликати людей на допомогу, що унеможливило довести умисел винного до кінця з причин, що не залежали ви його волі.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник заперечили апеляційну скаргу прокурора, як необґрунтовану, та просили залишити таку без задоволення, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник заперечили апеляційні вимоги сторони обвинувачення, з огляду на безпідставність таких, та просили залишити без змін оскаржуваний вирок суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

В апеляційній скарзі прокурор покликається на неправильну кваліфікацію місцевим судом дій обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, вважаючи, що дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Водночас, вважаючи висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.2 ст. 125 КК України правильними, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У частині 1 статті 91 КПК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), який до кінця не довів, оскільки з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Частиною 2 ст.125 КК України встановлено відповідальність за легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно легкого тілесного ушкодження.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, на підставі аналізу:

-показань потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні місцевого суду зазначила, що являється дружиною обвинуваченого, та пояснила, що у день події, в обідню пору, вона повернулась з роботи, чоловік був вдома. Тоді на побутовому ґрунті у них виник конфлікт, який вийшов за межі розумної сварки, вони почали шарпати один одного. Ствердила, що фактично конфлікт і шарпанину розпочала вона. Вказала, що під час цієї шарпанини чоловік спричинив їй тілесні ушкодження, однак чим саме не пригадує. При цьому потерпіла категорично заперечила, що під час конфлікту чоловік погрожував їй вбивством, і ці події жодним чином не сприймала, як загрозу своєму життю. Зазначила, що дійсно після події потрапила у лікарню і деякий час проходила лікування. Проте, заяву в поліцію вона не писала, таку написала її мати, яка померла. Зазначила, що у лікарні в неї працівники поліції відбирали пояснення, однак такі були дані під час емоційного збудження та під дією медикаментів. Повідомила, що на даний час вона з чоловіком помирились і вона не має до нього жодних претензій. Зазначила, що у сім`ї вони виховують двох неповнолітніх дітей, чоловік хороший сім`янин, а також категорично заперечила можливість притягнення ОСОБА_21 до відповідальності за обвинуваченням замаху на вбивство, вказавши, що максимум, за що на її думку, він має відповідати, то це за заподіяні їй тілесні ушкоджень. Просила ОСОБА_11 суворо не карати.

Наведені показання потерпіла ОСОБА_8 підтримала і при апеляційному розгляді справи;

-показань свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що у день події повертались додому, і проїжджаючи вулицю Зелену у м. Миколаїв, з подвір`я на дорогу вибігла жінка, яка, як їм здалося просила про допомогу. Вони зупинили автомобіль і викликали швидку допомогу. Зазначила, що у жінки на грудях виднілась пляма крові, інших тілесних ушкоджень не бачила. За деякий час на вулицю повиходили сусіди і хтось викликав поліцію. Повідомила, що не пригадує, що саме на місці говорила жінка. Також вказала, що коли жінка вибігала з подвір`я за нею вийшов чоловік, але побачивши їх повернувся до будинку;

-аналогічних показань свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що у день події разом з дружиною проїжджав вулицю Зелену у м. Миколаїв, де з одного з подвір`я на дорогу вибігла жінка, в якої у районі грудей була рана, звідки текла кров, а тому вони викликали швидку допомогу. Зазначив, що на місці події вони були до приїзду швидкої та поліції. Також, він брав участь в слідчому експерименті;

-показань свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що проживає по сусідству з обвинуваченим та потерпілою. Вказала, що у день події перебувала вдома, займалась хатніми справами, почувши шум, вийшла на вулицю і побачила ОСОБА_20 , яка лежала на узбіччі, при цьому тілесних ушкоджень на її тілі не бачила і вона їй не розповідала, що трапилось, тільки попросила зателефонувати матері. Свідок повідомила, що за деякий час приїхала швидка та поліція, а тому вона пішла додому. Надала позитивну характеристику сторонам, вказавши, що сім`я гарна і до того не чула у них сварок чи скандалів;

-показань свідка ОСОБА_17 , лікаря медицини катастроф пункту Миколаїв, яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що того дня близько 14:00 год., поступило телефонне повідомлення про ножове поранення. Вони виїхали на вул. Зелену у м. Миколаїв, прибувши на місце, побачили жінку, яка лежала на узбіччі дороги. Зазначила, що на місці у потерпілої діагностовано колото-різана рана у ділянці грудної клітки та незначні порізи у ділянці шиї. Свідок вказала, що під час розмови, потерпіла повідомила, що у неї стався конфлікт з чоловіком, який був у стані сп`яніння. Деталі конфлікту, жінка не повідомляла, також нічого не говорила, що чоловік хотів її вбити. Пацієнтка була доставлена у лікарню;

-показань свідка ОСОБА_18 , фельдшера медицини катастроф пункту Миколаїв, яка у судовому засіданні місцевого суду показала, що після телефонного повідомлення вони виїхали на вул. Зелену у м. Миколаїв. Прибувши на місце потерпіла лежала на дорозі, навпроти свого будинку, поряд вже було багато людей. У жінки було діагностовано ушкодження на грудній клітці і на шиї характерні для порізів. Надавши необхідну допомогу на місці, потерпіла була доставлена в Миколаївську ЦРЛ. Свідок зазначила, що по дорозі, жінка розповіла, що у неї стався конфлікт з чоловіком, який був у стані сп`яніння, при цьому деталі не повідомляла, а також нічого не говорила, що він намагався її вбити;

-показань свідка ОСОБА_22 , сімейного лікаря Новороздільської міської лікарні, яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що наскільки пригадує у 2019р. до неї звернулись працівники екстреної медичної допомоги з проханням консультації. А саме, їй повідомили, що жінці заподіяні тілесні ушкодження і вона перебуває на лікуванні в лікарні. Їй представили виписку з медичної карти хворої і запитували про дію препаратів. Наскільки пригадує, це були препарати місцевого значення для лікування та загоєння ран, побічних ефектів на центральну нервову систему чи психіку, ці препарати не могли мати. Однак їй не відомо, чи приймала потерпіла ще якісь ліки, і чи могли ті ліки у поєднанні з іншими ліками впливати на стан потерпілої;

-показань свідка ОСОБА_23 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що проживає по сусідству. У день події, близько обіду, почула крик з вулиці, вийшла на сходову клітку, оглянулась, але нічого не побачила, а тому повернулась у будинок. Десь за годину, додому прийшла донька і повідомила, що щось трапилось в сім`ї ОСОБА_24 (де ОСОБА_11 є зятем). Тоді, вона вийшла на вулицю, там була тільки мати ОСОБА_20 і запитувала, чи чула вона якийсь шум, чи щось бачила. Однак вона нічого не бачила і не була очевидцем;

-показань лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_25 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що саме ним проводилась судово-медична експертиза на предмет виявлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 . Огляд потерпілої ним проводився 18.10.2019р. у приміщенні Миколаївської ЦРЛ, а також було досліджено медичну карту пацієнта. Під час огляду, ним діагностовано тілесні ушкодження, які відмічені у висновку. Всі рани у потерпілої були різані та не становили жодної загрози її життю у момент заподіяння, чи як наслідки. Під час опитування, потерпіла повідомила, що вказані тілесні ушкодження їй спричинив чоловік у ході сімейного конфлікту, однак не пригадує, щоб потерпіла вказувала, що чоловік намагався її вбити;

-даних заяви ОСОБА_19 від 17.10.2019р. на ім`я начальника Миколаївського МВП Пустомитівського ВП ГУНП у Л/о, згідно якої заявниця просить прийняти міри до її зятя ОСОБА_11 , який 17.10.2019р. близько 14.15 год., як їй стало відомо, наніс ножові поранення її доньці ОСОБА_20 та намагався її вбити, внаслідок чого вона попала в хірургічне відділення Миколаївської ЦРЛ (т. 1 а.с.65);

-даних протоколу огляду місця події від 17.10.2019р. з ілюстраційними таблицями до нього, згідно якого, було оглянуто кабінет операційної хірургічного відділення КНП Миколаївської ЦРЛ. У ході огляду місця події виявлено та вилучено: майку жіночу білого кольору зі слідами РБК, футболку жіночу сірого кольору зі слідами РБК, які визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні (т.1 а.с.66-74);

-даних протоколу огляду місця події від 17.10.2019р. зі схемою та ілюстраційними таблицями до нього, згідно якого об`єктом огляду є вулиця біля будинку АДРЕСА_1 . Під час огляду місця події виявлено та вилучено: 6 слідів пальців рук вилучені на кухні; змиви з бруківки на дорозі; змиви з пральної машини у кухні; рушник зі слідами РБК; ніж зі слідами РБК; змив РБК біля вхідних дверей (т.1 а.с. 75-93);

-даних відеозапису на якому зафіксовано огляд місця події, що проводився 17.10.2019 р. у період з 14.15 до 17.34, згідно якого об`єктом огляду є вулиця біля будинку АДРЕСА_1 , який був досліджений у судовому засіданні місцевого в порядку ст. 359 КПК України. В ході зазначеної слідчої дії, слідчим проведено детальний огляд подвір`я біля будинку, де виявлено та вилучено сліди неправильної форми, бурого кольору, речовини схожої на кров. Також проведено детальний огляд будинку, зокрема під час огляду приміщення кімнати кухні, обстановка порушена, перекинуті крісла, килим загнутий, наявні сліди боротьби, дверки тумбочок відчинені, біля дверей на підлозі лежить подушка. Також в одній з кімнат, виявлений рушник зі слідами РБК. У наступній кімнаті, на одній з полиць шафи виявлений кухонний ніж довжиною біля 13 см., шириною близько 2см, на лезі ножа наявні сліди РБК (т. 1 а.с. 218);

-даних висновку експерта № 131/2019 від 15.11.2019 р. згідно якого, провівши судово-медичний огляд ОСОБА_8 , виявлено різану рану на тильній поверхні лівої кисті. Також, вивчивши дані з наданої для проведення судово-медичної експертизи медичної документації встановлено, що ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Миколаївська ЦРЛ» в період з 17.10.2019 р. по 08.11.2019 р. з діагнозом: «Множинні колено-різані рани грудної клітки, шиї, V -го пальця лівої кисті з пошкодженням периферичних нервів лівої верхньої кінцівки, шиї, геморагічний шок II ст.». Також встановлено, що під час огляду лікарями КНП «Миколаївська ЦРЛ» у неї було виявлено «різану рану нижньої третини шиї зліва, колото-різану рану передньо-бокової (на рівні передньої аксілярної лінії) ділянки грудної клітки зліва, різані рани правої кисті». Різана рана нижньої третини шиї зліва, колото-різана рана переднє-бокової поверхні грудної клітки по лівій передній аксілярній лінії, різана рана на тильній поверхні лівої кисті утворились від дії гострого предмету (знаряддя), можливо від леза клинка ножа, могли виникнути 17.10.2019 р при вищевказаних обставинах та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Виставлений лікарями КНП «Миколаївська ЦРЛ» діагноз: «Пошкодження периферичних нервів лівої верхньої кінцівки, шиї, геморагічний шок II ст.» не враховується при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки він встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними даними медичного характеру згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» Судово-медичних даних, які б вказували на те, що наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитись в результаті падіння на площину з висоти власного росту ( вертикального чи близького до нього положення), немає (т.1 а.с.133-134);

-даних протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 163 від 17.10.2019р., згідно якого ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.125);

-даних висновку судово-медичної експертизи № 3998/2019-т від 29.10.2019р., згідно якого при судово-токсикологічній експертизі речового доказу крові ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в кількості 1,02%(проміле), не виявлено метилового, пропілового, бутилового і алілового спиртів (т. 1 а.с. 135);

-даних висновку експерта № 4/1036 від 30.10.2019р., згідно якого, на кухонному ножі сірого кольору зі слідами РБК, вилученому при огляді місця події в кімнаті АДРЕСА_2 , слідів рук не виявлено (т.1 а.с.138-145);

-даних висновку експерта № 384/2019ц від 23.12.2019р., згідно якого, кров ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти А і анти В ізосерологічної системи АВО (згідно з висновком експерта №1545/19ім від 13.12.2019 судово - медичної експертизи, проведеної у відділені судово медичної імунології ЛОБСМЕ). Кров ОСОБА_26 відноситься до групи В ізогемаглютиніном анти А ізосерологічної системи АВО (згідно з висновком експерта №1545/19ім від 13.12.2019 судово -медичної експертизи, проведеної у відділені судово медичної імунології ЛОБСМЕ). При судово - медичній експертизі піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_26 встановлено наступне: в накладеннях речовини сірого кольору у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок з правої руки (об`єкт №1) виявлено білок людини та клітини плоского епітелію статева належність яких не встановлена через відсутність ядер. Крові і її клітинних елементів у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок з правої руки ОСОБА_26 (об`єкт «1) не виявлено. У накладеннях речовини бурого кольору у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок з лівої руки (об`єкт №2) виявлено кров людини, антиген Н ізосерологічної системи АВО і клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена. Отже виявлена кров може походити від ОСОБА_8 . Походження крові від ОСОБА_26 виключається (т. 1 а.с. 154-156);

-даних висновку експерта № 387/2019ц від 27.12.2019р., згідно якого при судово медичній експертизі марлевого тампона із змивом РБК з бруківки на проїжджій частині біля будинку, двох марлевих тампонів із змивом РБК біля вхідних дверей будинку, марлевого тампона із змивом РБК з поверхні пральної машини у кухні будинку АДРЕСА_1 , встановлено наступне у змивах речовини жовтого, темно жовтого та бурого кольору (об`єкти 1,2,3,4) виявлено кров людини та антиген Н ізосерелогічної системи АВО, яка може походити як від потерпілої ОСОБА_27 , так і іншої особи з групою крові О/І/. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_26 виключається. Також, виявлено клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена із-за малої кількості (обєкт№1) та відсутності (об`єкти «2,3,4) її форменних елементів (т.1 а.с.158-161);

-даних висновку експерта №386/2019ц від 23.12.2019р., згідно якого у накладеннях речовини світло коричневого та коричневого кольорів на джинсових штанах (об`єкти №1,2/ виявлено кров людини, антиген Н, ізосерологічної системи АВО і клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена через відсутність її клітинних елементів. В накладеннях речовини коричневого кольору на джинсових штанах (об`єкти №3) виявлено білок людини та клітини плоского епітелію, статева належність яких не встановлена через відсутність ядер. Крові та її клітинних елементів у вищевказаному об`єкті №3 не виявлено. у накладеннях речовини бурого кольору на спортивній куртці та рушнику (об`єкти №4,5,6,7,8) виявлено кров людини, антиген Н ізосерелогічної системи АВО та клітини плаского епітелію, статева належність яких не встановлена через відсутність ядер. Статева належність крові не встановлена через деструктивні зміни сегментоядерних лейкоцитів. Отже, виявлена кров може походити від ОСОБА_8 .. Походження крові від ОСОБА_26 виключається (т.1 а.с.162-166);

-даних висновку експерта №3/2020-мк від 20.01.2020р., згідно якого при проведені судово-медичної експертизи одягу потерпілої ОСОБА_8 у відділені судово медичної криміналістики на фрагменті тканини з передньої половинки кофти було виявлено 2 колото - різаних пошкодження, на фрагменті тканини з передньої половинки футболки виявлено 4 колото різаних пошкодження та на лівій чашечці було виявлено 1 крайове колото різане пошкодження, які утворились від дії плоского колючо - ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав як мінімум одне досить гостре лезо і могли утворитись від дії клинка ножа наданого на експертизу. Більш конкретно встановити тип заточки не надається можливим у зв`язку з поганими слідосприймаючими властивостями трикотажу. Крім того, на кофті та футболці були виявлені різані пошкодження, які утворились від дії гострої ріжучої кромки якогось предмету, наймовірніше при зніманні одягу. Колото різані пошкодження №1 та №2 на фрагменті тканини з передньої поверхні кофти можуть відповідати за локалізацією колото - різаним пошкодженням №1,№2,№3 на фрагменті тканини з передньої поверхні футболки та не відповідають ранам на тілі ОСОБА_8 .. Колото різані пошкодження №1 та №2 на фрагменті тканини з передньої поверхні футболки, найімовірніше, утворились внаслідок проходження клинка через складку. Колоторізане пошкодження №4 на передній поверхні футболки може відповідати за локалізацією колото різаному крайовому пошкодженню на лівій чашечці бюстгальтера на рані на тілі ОСОБА_8 на лівій боковій поверхні грудної клітки по передній аксилярній лінії.(т.1 а.с. 171-176);

-даних висновку експерта №385/2019ц від 23.12.2019р., згідно якого при судово - медичній експертизі ножа представленого на експертизу встановлено наступне: у накладеннях речовини бурого кольору на клинку ножа/обєкт№1/ виявлено кров людини особи жіночої генетичної статі, антиген Н ізосерелогічної системи АВО та клітини зроговілого плоского епітелію. Отже, виявлена кров найбільш ймовірно походить від потерпілої ОСОБА_8 або іншої жінки у крові якої міститься антиген Н. Походження крові від ОСОБА_26 виключається (т.1 а.с.167-170);

-даних висновку судово-психіатричної експертизи № 487 від 6.11.2019р., згідно якого ОСОБА_11 на даний час та у період інкримінованих дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними Згідно висновку судового експерта-психолога, ОСОБА_11 на момент інкримінованих дій «у стані фізіологічного афекту чи в будь-якому іншому подібному емоційному стані, як психологічній підставі сильного душевного хвилювання не перебував (т. 1 а.с. 147-148);

-оглянутих у судовому засіданні місцевого суду речових доказів, а саме: металевого кухонного ножа, одягу потерпілої, а саме кофти, футболки та бюстгальтера зі слідами порізів, а також інші предмети, що були визнані речовими доказами у справі.

Таким чином, суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, за відсутності жодного належного та допустимого доказу на підтвердження прямого умислу ОСОБА_11 , спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_8 , встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння та визнав доведеною винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 125 КК України.

З такими висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна настати лише за наслідками, які фактично настали.

У пункті 22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 рокупитання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, місцевим судом з належною повнотою враховано сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень потерпілої, припинення обвинуваченим своїх дії, поведінку обвинуваченого та потерпілої до події, а також їх стосунки.

Так, місцевий суд вірно констатував, що згідно досліджених у судовому засіданні доказів обвинуваченим у ході шарпанини було хаотично (в різні частини) нанесено декілька (близько трьох) різаних ран потерпілій ножем для господарських потреб, загальною довжиною 195 мм, максимальною шириною клинка 21 мм.

В результаті дій обвинуваченого потерпіла, згідно висновку експерта № 131/2019 від 15.11.2019 р., отримала різану рану нижньої третини шиї зліва, колото-різану рану переднє-бокової поверхні грудної клітки по лівій передній аксілярній лінії, різану рану на тильній поверхні лівої кисті, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Також суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наведені вище показання самої потерпілої ОСОБА_8 про обставини події, а також подану нею до місцевого суду заяву, у якій потерпіла покликалась на невідповідність кваліфікації правопорушення фактичним обставинам справи, оскільки мало місце сімейне непорозуміння, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, які у свою чергу можна кваліфікувати як легкі тілесні ушкодження.

Крім цього, місцевим судом обґрунтовано враховано відсутність будь яких відомостей про те, що до події між обвинуваченим та потерпілою існували стійкі неприязні відносини. Жодних даних про те, що потерпіла хоча б один раз до події зверталась будь куди, у тому числі і в правоохоронні органи, із скаргами чи заявами про неправомірну чи небезпечну щодо неї поведінку обвинуваченого у будь яких проявах, матеріали кримінального провадження не містять.

Свідчення потерпілої про позитивну характеристику обвинуваченого, з яким вона виховує спільно двох неповнолітніх дітей, підтвердила у судовому засіданні місцевого суду і свідок ОСОБА_16 .

Покликання прокурора на те, що існування неприязних стосунків між обвинуваченим і потерпілою стверджується тим, що на час скерування обвинувального акту до суду ОСОБА_11 був розлучений із ОСОБА_8 на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.12.2019р., за позовом потерпілої, колегія суддів не приймає до уваги.

Так, згідно матеріалів справи за клопотанням сторони захисту місцевим судом було долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 62), згідно якого 11.08.2020р. зареєстровано шлюб між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_8 , що у свою чергу підтверджує показання потерпілої про примирення з обвинуваченим та їх бажання продовжити спільне життя.

Всупереч апеляційним доводам прокурора місцевий суд вірно не взяв до уваги показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків працівників Миколаївського ВП ОСОБА_28 та ОСОБА_13 , які повідомили, що на місці події потерпіла у присутності медиків та інших осіб повідомила, що чоловік завдав їй ножових поранень та намагався вбити, адже такі показання, зокрема, про намагання обвинуваченого вбити потерпілу чи висловлену ним погрозу вбивства не підтвердила ні потерпіла, ні жоден із допитаних у судовому засіданні місцевого суду свідків, у тому числі і медичних працівників.

Крім цього колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи прокурора про те, вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України доводиться письмовою заявою потерпілої ОСОБА_8 від 07.11.2019р. згідно якої остання просить залучити її до кримінального провадження в якості потерпілого за фактом замаху на її вбивство ОСОБА_11 , а також заявою ОСОБА_19 від 17.10.2019р., згідно якої вона просить прийняти міри до її зятя ОСОБА_11 , який 17.10.2019р. наніс ножові поранення її доньці ОСОБА_20 та намагався її вбити, внаслідок чого вона попала в хірургічне відділення Миколаївської ЦРЛ.

Так, вказані заяви самі по собі з точки зору положень ст.ст. 84, 99 КПК України не є джерелом доказів, а тому викладені у них обставини не можуть бути доказами у даному кримінальному провадженні.

Тим більше, що сама потерпіла, як зазначалось вище, під час судового провадження категорично заперечила факт скоєння обвинуваченим замаху на її вбивство, а ОСОБА_19 , мати потерпілої, яка не була очевидцем події, померла під час розгляду справи місцевим судом, у зв`язку з чим не була допитана як свідок у суді.

Також, є не прийнятними апеляційні доводи прокурора про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, даними висновку судово-психіатричної експертизи № 487 від 06.11.2019р.

Згідно вказаного висновку ОСОБА_11 на даний час та у період інкримінованих дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку судового експерта-психолога, ОСОБА_11 на момент інкримінованих дій у стані фізіологічного афекту чи в будь-якому іншому подібному емоційному стані, як психологічній підставі сильного душевного хвилювання не перебував.

Встановлене даним висновком не є доказом вини ОСОБА_11 у вчиненні ним незакінченого замаху на вбивство ОСОБА_8 , як і наведені у даному висновку показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , на які покликається прокурор, про те, що ОСОБА_11 наносив удари ножем із переривом, долаючи спротив, різними способами, а потім переслідував потерпілу.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Яке вже зазначалось, згідно показань потерпілої ОСОБА_8 наданих у судовому засіданні місцевого суду, та підтриманих нею при апеляційному розгляді справи, потерпіла категорично заперечила той факт, що обвинувачений намагався її вбити, та вказала, що під час побутової сварки між нею та обвинуваченим, останній спричинив їй тілесні ушкодження, чим саме вона не пригадує, зазначивши при цьому, що чоловік не погрожував їй вбивством і події, що відбувались, вона не сприймала, як загрозу своєму життю.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не були безпосередніми очевидцями конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, у своїх показаннях ствердили лише, що виявили на дорозі потерпілу, у якої у районі грудей була кров, а також бачили чоловіка, який вийшов з будинку, а потім повернувся до будинку. При цьому, у своїх показаннях вказані свідки жодним чином не вказували на те, що потерпіла повідомляла їм про те, що чоловік хоче її вбити.

Покликання прокурора на висновок судово-медичного експерта № 131/2019 від 15.11.2019р., як на доказ винуватості ОСОБА_11 у вчиненні незакінченого замаху на вбивство ОСОБА_8 , є необґрунтовані, оскільки відповідно до даного висновку у потерпілої ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, що і було враховано місцевим судом при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України.

З огляду на встановлені обставини, перебування обвинуваченого ОСОБА_11 під час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, у даному випадку, не можу бути беззаперечним свідченням того, що умисел ОСОБА_11 був спрямований саме на вбивство потерпілої.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність у матеріалах кримінального провадження об`єктивних доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_11 на вбивство ОСОБА_8 .

При цьому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що згідно встановлених обставин, які підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, обвинувачений діяв із невизначеним умислом, тобто бажав настання шкідливих наслідків для потерпілої, однак не мав чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, тому він повинен нести відповідальність за фактично заподіяне.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові № 5-32кс 12 від 31 січня 2013 року, відповідно до якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягнути певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, відповідають фактичним обставинам справи, які судом встановлено повно.

Місцевий суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч.2 ст.125 КК України, призначивши йому покарання у межах санкції цієї статті, та звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а доводи поданої прокурором апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого суду.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_11 колегією суддів визнається законним, обґрунтованим та вмотивованим. В оскаржуваному вироку наведено належні та достатні мотиви і підстави для його ухвалення.

Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: