КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивна Золотоніського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 3 квітня 2023 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 3 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 1 червня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Посилаючись на норми КПК України, захисник вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з оскаржуваною ухвалою неможливо погодитись, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ризики, зазначені в ухвалі, є необґрунтованим припущенням.

Апелянт посилається на те, що обвинувачений підтвердив частково обставини, вину визнав, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_7 протягом досудового розслідування співпрацював зі слідством, на всі виклики відразу оперативно реагував, у слідства не було підстав застосовувати до обвинуваченого будь-які заходи, що ОСОБА_7 вказав, що розуміє, в чому обвинувачується, та зазначив, що у нього хвора мама, яка потребує догляду.

Захисник наголошує, що відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства та раніше обов`язків, як затриманого, свідчить, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від правосуддя. Усі речові докази та документи по справі зібрані та передані суду, а тому відсутні ризики знищення доказів. Крім того, захисник зазначає про те, що допитані майже всі свідки, зокрема, сама потерпіла та її мама. Також захисник вказує про відсутність жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків. Окремо захисник звертає увагу на те, що жодних конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає, ОСОБА_7 раніше не судимий, не є наркозалежним. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , не є продовжуваним.

Окремо захисник наголошує, що висновок суду про те, що ОСОБА_7 проживає в одному мікрорайоні з потерпілою та основними свідками по справі і може впливати на них з метою зміни показань останніми для уникнення відповідальності, не підтверджується доказами, а, навпаки, спростовується тим, що з моменту вчинення правопорушення 13 жовтня 2022 року до моменту розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою 2 листопада 2022 року ОСОБА_7 жодних дій не вчиняв, оскільки будь-яких заяв до органів досудового слідства не надходило.

За таких обставин, на переконання захисника, ризики відсутні або мінімальні, а тому вважає, що для ОСОБА_7 більш, ніж достатнім, буде запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_7 має постійне проживання, і такий запобіжний захід надасть ОСОБА_7 можливість працювати та повноцінно реалізовувати своє право на захист у даному кримінального провадженні.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали, що ОСОБА_7 визнає обставини кримінального правопорушення, але не визнає кваліфікацію в частині розбою, що на 1 травня 2023 року погоджено допит останній свідків, речові докази досліджені;

- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, та пояснила, що судом були наведені наявні ризики,а саме, переховування та незаконний вплив на свідків. Відсутність роботи в обвинуваченого, що стало причиною вчинення ним злочину, свідчить про ризик того, що обвинувачений і надалі може вчинити злочин. Більш того, обвинувачений з мамою не проживає багато років, мама жодного разу не з`явилась з ним на побачення, не бажала зустрічі з обвинуваченим. На переконання прокурора, альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 немає;

- дослідивши наявні матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000251 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні розбійного нападу відносно неповнолітньої потерпілої, яку, з метою заволодіння чужим майном, почав душити руками за шию, зірвав з лівого вуха дві сережки, внаслідок вказаних дій потерпіла втратила свідомість, а ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна. Необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою полягає в існуючих ризиках, які вказують на те, що з метою уникнення покарання обвинувачений буде: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення.

На переконання прокурора, на той факт, що обвинувачений буде переховуватись від суду, вказує те, що вина його повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, і, усвідомивши незворотність покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, обвинувачений може переховуватись з метою уникнення покарання.

Також у клопотанні прокурор зазначає, що обвинувачений є особою працездатного віку, проте, офіційно не працевлаштований, а, відтак, легальних джерел доходу не має, не навчається, офіційно неодружений, утриманців (непрацездатних осіб чи дітей) не має, міцних соціальних зв`язків не має, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Окрім того, прокурор вказує, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання може незаконно впливати на свідків, неповнолітню потерпілу, які проживають в одному мікрорайоні з обвинуваченим; з одним із свідків обвинувачений проживає в одній квартирі. Перебуваючи на волі, в умовах неочевидності, існує ризик впливу обвинуваченого на вказаних осіб шляхом погроз, умовляння, залякування чи підкупу з метою зміни чи дачі неправдивих показань.

На той факт, що підозрюваний може вчиняти інші кримінальні правопорушення, як зазначає прокурор, вказує те, що ОСОБА_7 є особою працездатного віку, не має інших джерел доходу, а, відтак не має засобів для існування, вчинив корисливий злочин, а тому наявний ризик продовження злочинної діяльності з метою заволодіння матеріальними цінностями.

За наявності таких обставин, на переконання прокурора, застосування інших альтернативних запобіжних заходів, є недоцільним, оскільки вони не зможуть запобігти наявним ризикам.

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурор у своєму клопотанні не навів достатність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, та просили з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який має визначене місце проживання, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду від 3 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 1 червня 2023 року включно.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що з наданих прокурором матеріалів, які обґрунтовують клопотання, встановлено, що зазначені у клопотанні обставини мають місце і підтверджуються на цьому етапі достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься у клопотанні прокурора.

На даний час обставини, які стали підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді взяття під варту, не відпали, у матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, в умовах воєнного стану, поєднаного із застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, за який передбаченого покарання лише позбавлення волі, його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, що підтверджують на даному етапі провадження у справі потребу у подальшому триманні обвинуваченого під вартою.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як встановлено з наявних матеріалів, ОСОБА_7 є особою, раніше не судимою, йому на даний час висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, із застосуванням до неповнолітньої потерпілої насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я останньої, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, відсутність даних щодо наявних у нього соціальних зв`язків, джерел доходів, тощо, останній з метою уникнення відповідальності, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, на переконання колегії суддів, про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень свідчать дані, які вказані прокурором та не спростовані стороною захисту, про те, що обвинуваченим вчинений злочин з корисливих мотивів і, не маючи джерел доходів, наявний реальний ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Також з наявних матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії судового розгляду ще не допитані свідки.

Колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів наголошує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового розгляду та висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності встановлених ризиків більш м`який запобіжний засіб не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені у своїй сукупності обставини свідчать про неможливість на даному етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів як домашній арешт та особисте зобов`язання.

Також колегія суддів вважає, що з огляду на вимоги п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України на даний час відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава, а також за відсутності заяв відповідних осіб - передача обвинуваченого на поруки.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження на даний час права обвинуваченого перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі та підтримані під час апеляційного розгляду про те, що обвинувачений підтвердив частково обставини, вину визнав, протягом досудового розслідування співпрацював зі слідством, на всі виклики відразу оперативно реагував, у слідства не було підстав застосовувати до обвинуваченого будь-які заходи; те що у нього хвора мама, яка потребує догляду; усі речові докази та документи по справі зібрані та передані суду; те, що допитані майже всі свідки, зокрема, сама потерпіла та її мама, що вказує про відсутність жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків; відсутність підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню; є непереконливими, і спростовуються встановленими судом на даний час обставинами.

При цьому колегія суддів враховує, що дійсно, як зазначив захисник, на даний час наявні ризики дещо зменшилися, проте, колегія суддів, з урахуванням встановленого, доходить висновку, що не перестали існувати.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 3 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 1 червня 2023 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4