Справа № 591/3154/22
Провадження № 1-кс/591/3554/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим прокурором, в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки закінчити розслідування у строк до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу немає можливості, а ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені пунктами 1 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Захисник просила у задоволенні клопотання слідчого відмовити та обрати більш м`який запобіжний захід. Зокрема просила врахувати, що всі свідки та потерпіла у кримінальному провадженні допитані, вагомі докази вини її підзахисного відсутні, а єдиний наявний в матеріалах кримінального провадження висновок комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи не підтведжує винуватість ОСОБА_6 у скоєнні ДТП.

Підорюваний підтримав позицію захисника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами для продовження строку тримання під вартою згідно ст.199 КПК України є те, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики (зазначені у ст.177 КПК України) не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

В даному випадку матеріали клопотання підтверджують те, що слідчим управлінням ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000130 від 29.07.2022, у якому ОСОБА_6 оголошено про підозру за ч. 3 ст. 286-1 КК України, і така підозра є обґрунтованою.

Посилання сторони захисту на висновок комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи не спростовує наявність обгрунтованої підозри, оскільки обгрунтованість підозри підтверджується іншими доказами. На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання про винуватість особи, не встановлює перевагу одних доказів над іншими.

В той же час згідно вимог п.1 ч.1 ст. 178 КПК України вагомість доказів вчинення кримінального правопорушення є обставиною, яку слідчий суддя зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

Крім того, з наданих документів вбачається, що строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження було продовжено до 30.01.2023 року, оскільки слідчим не завершено проведення усіх запланованих слідчих та процесуальних дій.

В даному випадку слідчим та прокурором доведено те, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, як-то зазначено у п.2 ч.3 ст.199 КПК України, зокрема необхідно завершити проведення експертиз.

Доведеним слід вважати наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обізнаний про місце проживання потерпілої та свідків, а тому останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків.

З врахуванням викладеного існують підстави для застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного.

В той же час існуючі ризики зменшилися, оскільки сплив певний час, всі необхідні свідки у кримінальному провадженні слідчим допитані, в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу слідчий також не посилається на необхідність допиту свідків.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

Згідно з п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Національні судові органи повинні розглядати всі факти, які свідчать за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відступ від принципу поваги свободи особистості, і викладати їх в своїх рішеннях про відмову в задоволенні клопотань про звільнення осіб з під варти.

Не може продовження терміну утримання обвинуваченого під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (рішення ЄСПЛ «Сулаоя проти Естонії»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії»).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якого зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «Іловецький проти Польщі».

Як вбачається з матеріалів клопотання відсутні докази про те, що підозрюваний мав намір ухилитися від слідства чи вчиняв будь-які дії з метою вплинути на хід досудового розслідування.

Також суд враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється близько 5-ти місяців, однак стороною обвинувачення не отримано висновків автотехнічної експертизи, які б підтверджували факти порушень ОСОБА_6 певних пунктів правил дорожнього руху, які б знаходилися у причинному зв`язку з подією ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Проаналізувавши надані докази слідчий суддя доходить висновку, що прокурором на виконання вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж взяття під варту для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує відсутність конкретних фактів незаконного впливу ОСОБА_6 на хід досудового розслідування, позитивну репутацію останнього, відсутність істотно вагомих доказів вчинення кримінального правопорушення.

З врахуванням всіх обставин справи зазначені стороною обвинувачення ризики можуть бути забезпечений шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт із забороною без дозволу слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, залишати місце проживання з покладенням відповідних обов`язків.

Тому, враховуючи обставини справи слідчий суддя доходить висновку про необхідність застосування в межах строку досудового розслідування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в період доби за місцем проживання, а також з покладенням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; носити електронний засіб контролю; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні з приводу обставин, зазначених у повідомленні про підозру; здати на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-197 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашній арешт, заборонивши йому без дозволу слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, залишати житло за адресою АДРЕСА_1 в період доби з 22:00 год. до 07:00 год. кожного дня, з покладенням обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- носити електронний засіб контролю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні з приводу обставин, зазначених у повідомленні про підозру;

- здати на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності.

Встановити строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу та покладення на підозрюваного обов`язків до 29 січня 2023 року включно.

Затриманого ОСОБА_6 негайно звільнити з під варти.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що перебувають під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1