Справа № 243/2230/22
Провадження № 1-кп/243/472/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі колегії суддів:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 03.03.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 03.03.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів. Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що є ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, оскільки йому відомо про можливі наслідки у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме покарання за інкримінований ОСОБА_6 злочин передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. Також існує ймовірність того, що обвинувачений може впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він з ними добре знайомий та підтримує дружні стосунки, а отже може спонукати їх змінити небажані для нього свідчення. Крім того, існує ризик вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, джерел постійного доходу не має. Прокурор звертає увагу суду, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав, що його підзахисному можна обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки у разі, якщо ОСОБА_6 звільнять з-під варти, він не поїде до м. Краматорськ, а залишиться в м. Житомирі, де спробує знайти собі роботу. Взагалі сторона захисту наполягає на тому, що ОСОБА_6 не винуватий у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, та буде це доводити в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зазначає в своїх рішеннях, що тяжкість покарання не може бути виключною підставою для тримання особи під вартою. Всі клопотання, які прокурор заявляє про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однотипні, ризики, заявлені в клопотаннях також одні й ті самі, та незважаючи на те, що справа розглядається вже сім місяців, вони не зменшуються, хоча в країні діє воєнний стан, що виключає ймовірність того, що обвинувачений буде переховуватись. Крім цього, представника потерпілих вже було допитано в судовому засіданні, та ризик впливу саме на представника потерпілих вже відпав. Захисник посилається на те, що існують рішення Європейського суду з прав людини, які стверджують, що суди не повинні в своїх рішеннях стереотипно продовжувати особі тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав свого захисника.

Судова колегія, вислухавши думку учасників процесу, дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення полі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі, та тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Судом з достовірністю встановлено, що на теперішній час у кримінальному провадженні продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, адже він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за скоєння якого встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вчинити спробу переховування від суду. До цього, судом також приймається до уваги, що ОСОБА_6 раніше був судимий, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, та може вирішити, що переховування від суду тягне менш тяжкі наслідки аніж процедура відбування покарання.
Крім того, судова колегія також вважає доведеною наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків по кримінальному провадженню, оскільки на теперішній час свідки ще не були допитані в судовому провадженні, а ОСОБА_6 , будучи особисто знайомим зі свідками, може спробувати переконати останніх змінити показання на його користь, щоб в майбутньому уникнути покарання.

Суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на зменшення ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в тій частині, що судом вже допитано представника потерпілих по кримінальному провадженню, тому цей ризик відсутній, адже прокурор у своєму клопотанні посилається саме на існування ризику впливу обвинуваченого на свідків кримінального правопорушення, з якими ОСОБА_6 добре знайомий, та які ще не були допитані в судовому засіданні. Ризик впливу обвинуваченого на представника потерпілих прокурором не заявлявся та судом не розглядався, оскільки в цьому випадку потерпілих представляє співробітник Управління соціального захисту населення, якій обставини скоєного кримінального правопорушення відомі лише з матеріалів кримінального провадження.

Окрім зазначеного, на думку суду, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 не працевлаштований, джерел доходу та стійких соціальних зв`язків за місцем мешкання не має, має судимість, за якою вже відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі.

Наявність введеного в Україні воєнного стану також належить до ризиків, оскільки вказана обставини суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений, у разі звільнення з-під варти, залишиться в м. Житомирі, жодними доказами не підтверджені, тому не можуть бути підставою для застосування ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на посилання сторони захисту на те, що тяжкість покарання не може бути виключною підставою для тримання особи під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії», суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім цього, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, суд враховує не лише тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, але також наявність обґрунтованої підозри, ризик переховування та дані про особу обвинуваченого.
Тож, враховуючи наведе вище, з огляду на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, судова колегія вважає реальними ризики, визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на свідків кримінального правопорушення або може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підсумовуючи наведене вище, враховуючи особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, не має стійких соціальних зв`язків за місцем мешкання, колегія суддів дійшла висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано.

Застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людей.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 315, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», строком на 60 днів, тобто до 05 січня 2023 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та начальнику Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 07.11.2022 року о 16-30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3