У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001464 від 06.07.2022 року, про застосування запобіжного заходу у виді застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні дитину 2007 року народження, працюючого на посаді директора ТОВ «Українська броня», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 364-1 КК України;
В С Т А Н О В И В :

01.11.2022 слідчий слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Вказане клопотання отримано підозрюваним 31.10.2022 року, що ним не заперечувалося у судовому засіданні.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 ч. 2 ст. 364-1 КК України.

В провадженні СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження №0001464, дані щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Мотивуючи клопотання щодо необхідності застосування запобіжного заходу підозрюваному, слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364-1 КК України, яке відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжких злочинів, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та кримінальне правопорушення, ч. 4 ст. 358 КК України, яке відноситься відповідно до ст. 12 КК України до кримінального проступку, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до двох років. Таким чином, враховуючи тяжкість покарання злочину за дії, вчинені підозрюваним ОСОБА_5 , наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; впливати на потерпілих та свідків, з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто зникнути та перебувати тривалий час у розшуку; вчинити інший злочин, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам. Дані обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити. Окремо звернув увагу на те, що в межах даного провадження перевіряються аналогічні факти у Львівській митниці, за якими вже внесені відповідні відомості до ЄРДР. Правопорушення було виявлено саме митниками, яким були надані документи з ознаками підроблення. Такі документи були подані саме підозрюваним через брокера електронним шляхом, а, вже потім, вказані документи були оглянуті слідчими. Вказана партія не була призначена для військової частини, оскільки командир військової частини надав письмову відповідь, що фактично про цю партію йому нічого не відомо. Дійсно, між ТОВ та військовими частинами є взаємодія. Проте, у даному конкретному випадку, за цими епізодами, взаємодії не було, а тому, ТОВ намагається ввезти товар поза митним контролем, начебто для потреб армії, а фактично, для власних потреб для реалізації на ринку України. Навіть на день розгляду даного клопотання, стороною захисту не надано жодних документів на підтвердження того, для кого була вказана партія військових товарів. Фактично позиція захисту це маніпулювання військовим станом за для власного збагачення. Слідством чітко встановлено, що лист, який надано митниці, є підробленим, а військова частина не є кінцевим споживачем.

Підозрюваний та захисник заперечили проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді застави та заявили клопотання про застосування запобіжного заходу у виді поруки.

Захисник звернув увагу суду, що підозра є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи. Загалом, ТОВ «Українська броня» завозить військові речі, у цей складний період підвищує обороноздатність країни. Вказане підприємство є найбільшим постачальником екіпірування в Україні, співпрацює з військовими частинами, що підтверджується документально. Під час обшуку не було виявлено жодних речей. Вважає, що такими діями органи досудового розслідування блокується робота підприємства, здійснюється тиск. Продукція підприємства продається виключно військовим або фондам за гарантійними листами, які потім роздають військовим частинам, а не цивільним. Крім того, розглядалася адміністративна справа щодо порушень митних правил, яка Солом`янським районним судом розглянута та провадження у якій закрито за відсутністю складу правопорушення, проте рішення ще немає. Зазначив, що просить задовольнити клопотання про поруку, а саме головам громадських організацій. Мав прийти ще народний депутат України, однак останній не з`явився.

Сам ОСОБА_5 суду пояснив, щ о дійсно розуміє, що факт подачі підробленої декларації до митниці є, проте, пояснити як таке сталося не може, у зв`язку з чим на підприємстві проводиться службова перевірка власними силами. На його думку, це могло трапитися через великий обіг паперів, які він підписує «на коліні, вночі». Зазначив, що продукція має подвійне призначення, в тому числі, військове, а тому не оподатковується взагалі. Убачає у виниклій ситуації колізію у законодавстві, а тому претензії з боку правоохоронних органів безпідставні. Загалом, акцентує увагу на гуманітарному напрямку товариства, на його діяльності, проте щодо конкретних актів пред`явлення підозри пояснити нічого не може. Фактично, погоджується, що діяння мало місце, проте заперечує свій умисел.

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України, фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, документи долучені захистом, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

25.10.2022 слідчим слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 ч. 2 ст. 364-1 КК України та 25.10.2022 року під підпис вручено останньому.

Слідчий суддя не ставить під сумнів належне виконання слідчим процесуальної дії, а саме вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру від 25.10.2022 року, оскільки воно містить особистий підпис ОСОБА_5 та ним не заперечується.

Як убачається з клопотання, В ході досудового розслідування встановлено, що Рішенням учасників № 23/4 від 23.04.2021 товариства з обмеженою відповідальністю «Українська броня» (код ЕДРПОУ 39360764, юридична адреса: м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94А) (далі ТОВ «Українська броня») ОСОБА_5 призначено на посаду директора.

Відповідно до п.п. 13.12.7 статуту ТОВ «Українська броня», затвердженого Рішенням учасників товариства № 23/4 від 23.04.2021, директор товариства виконує такі, зокрема такі функції: без довіреності діє від імені Товариства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях і державних органах, відповідає за результат діяльності Товариства перед органами державної виконавчої влади; в межах своєї компетенції є розпорядником майна та коштів Товариства, укладає угоди, договори, видає довіреності, але не має права видавати безвідкличні довіреності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на посаді директора ТОВ «Українська Броня», зловживаючи своїми повноваженнями всупереч інтересам юридичної особи, маючи на меті ввезти на митну територію України засоби індивідуального балістичного захисту а саме: бронежилети в комплекті з балістичними плитами, клас захисту NIJ IV 372 шт., поза митним контролем з метою ухиляння від сплати мит та податків для заниження собівартості товару та для ухиляння від державного експортного контролю, реалізовуючи свій злочинний умисел, надав (використав) митному брокеру ОСОБА_8 завідомо підроблений сертифікат кінцевого споживача (End User Certificate) від 01.07.2022 нібито виданий командиром військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 для здійснення митного оформлення за митною декларацією типу IM/40/EA від 01.07.2022 №UA100360/2022/703200.

Так, між ТОВ «Українська броня» та ФОП ОСОБА_8 укладено договір №8-1 від 24.01.2017 року у м. Києві про надання послуг по підготовці документів на митне обслуговування.

На виконання вищезгаданого договору директором ТОВ «Українська броня» ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, зловживаючи своїми повноваженнями, всупереч інтересам підприємства, надав митному брокеру ОСОБА_8 з метою митного оформлення засобів індивідуального балістичного захисту, а саме бронежилетів в комплекті з балістичними плитами (рів ень захисту NIJ IV) у кількості 372 шт., пакет документів, у тому числі підроблений сертифікат кінцевого споживача (End User Certificate) від 01.07.2022 нібито виданий командиром військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 для виконання митних формальностей для здійснення митного оформлення із застосуванням митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631.

На підставі вищезгаданих документів митним брокером ОСОБА_8 подано до Львівської митниці митну декларацію типу «ЕА», яка є попередньою декларацією з обсягом даних, необхідними для випуску товарів у митний режим, під час надання митному органу попереднього повідомлення про намір здійснити переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України митному органу подаються серед інших документи та/або відомості, що підтверджують дотримання встановлених відповідно до закону заборон та/або обмежень щодо пропуску товарів через митний кордон України.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 03.06.2005 №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон України. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт,, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

У якості підстави для переміщення описаних товарів через митний кордон України, митний брокер ОСОБА_8 , не будучи обізнаною про те, що наданий ОСОБА_5 документ підробний, надала митному органу (Львівська митниця) сертифікат кінцевого споживача (End user Certificate) від 03.06.2022, нібито виданий уповноваженою особою Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на бронежилети в комплекті з балістичними плитами (рівень захисту NIJ IV) у кількості 372 шт. імпортером в якому вказано ТОВ «Українська броня», експортером «FHU LOG-SPED» (республіка Польща), кінцевим споживачем Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, а опис кінцевого використання об`єктів стратегічного значення «Використання Збройними Силами України».

При цьому, встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України вищевказаний сертифікат, поданий з метою проходження митного оформлення, ТОВ «Українська броня» не видавався, командиром військової частини документ не підписувався, договір на постачання продукції з ТОВ «Українська броня» не укладався, фактичної поставки продукції не відбувалось.

Згідно положень ст. 2 Закону України від 20.02.2003 № 549-ІV «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання», вимоги державного експортного контролю в Україні на період запровадження воєнного стану (у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 зі змінами, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан) в частині сплати митних платежів та податків не поширюється на ввезення в України спеціальних засобів індивідуального захист, у тому числі бронежилетів, код товару згідно з УКТ ЗЕД*6211 43 90 00, виготовлені відповідно до військових стандартів, або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до Законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до Закону.

В ході досудового розслідування проведено Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України проведено комплексну судову балістичну експертизу та судову товарознавчу експертизу майна і техніки військового призначення та озброєння, якою встановлено, що надані на дослідження вироби, вилучені в ході огляду місця події на території Київської митниці Державної митної служби України під час митного оформлення ТОВ «Українська броня» за митною декларацією типу IM/40/EA від 01.07.2022 №UA100360/2022/703200 для ввезення на митну територію України індивідуального балістичного захисту, відповідають критеріям, які визначені ДСТУ 8782:2018 для засобів індивідуального захисту (бронежилетів) 5 класу.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок зловживання своїм службовим становищем ОСОБА_5 , що виразилось у наданні митному брокеру завідомо підробленого документа, ТОВ «Українська броня» митні платежі та податки під час митного оформлення за митною декларацією типу ІМ 40 ЕА від 01.07.2022 № UA100360/2022/703200 не сплачено.

Відповідно висновку Київської митниці Державної митної служби України за митною декларацією типу ІМ 40 ЕА від 01.07.2022 № UA100360/2022/703200 ТОВ «Українська броня» повинно було сплатити митні платежі у сумі 1123107,31 грн., а сам: мито 391781, 62 грн., ПДВ 731 325, 69 грн.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатом проведеної економічної експертизи № 23541/22-72/25430-25432/22-72 від 30.09.2022 за результатом проведеного дослідження висновок Київської митниці Державної митної служби України, викладений у листі Київської митниці Державної митної служби України від 05.08.2022 № 7.8-4/28.11/8.5/12571, за підписом в.о. начальника ОСОБА_10 , щодо необхідності сплатити ТОВ «Українська броня» відповідних митних платежів у сумі1123107,31 грн., а сам: мито 391781, 62 грн., ПДВ 731 325, 69 грн., документально підтверджується.

На підставі викладеного, ОСОБА_5 , будучи директором ТОВ «Українська броня», зловживаючи своїми повноваженнями, умисно з метою одержання не правомірної вигоди для себе та засновників підприємства, діючи всупереч інтересів юридичної особи шляхом надання завідомо підробного офіційного документу завдав підприємству тяжкі наслідки, що виразились у нарахування Київською митницею Державної митної служби митних платежів та податків на загальну сумму 1 123 107, 31 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки 4 статті 364 КК України, являється тяжкими наслідками, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Крім того відповідно до п. 15 постанови Кабінету Міністрів України №920 від 27.05.1999 року «Про затвердження Положення про порядок надання гарантій та здійснення державного контролю за виконанням зобов`язань щодо використання у заявлених цілях товарів, які підлягають державному експортному контролю» Сертифікат кінцевого споживача - це документ, яким на місце встановлення (використання) і ціль кінцевого використання товару та гарантує що цей товар не буде використаний в інших цілях, ніж зазначені в сертифікаті не буде переданий іншому суб`єкту підприємницької діяльності на території України або реекспортований без дозволу Держекспортконтролю, а також бере на себе інші гарантії щодо імпортованого в Україну товару у разі, коли це передбачено умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) згідно з вимогами держав - експортерів товарів.

Оформлення сертифіката кінцевого споживача здійснюється кінцевим споживачем. Сертифікат кінцевого споживача скріплюється підписом керівника відповідного підприємства, організації або уповноваженою на те особою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на посаді директора ТОВ «Українська Броня» маючи на меті ввезти на митну територію України засоби індивідуального балістичного захисту а саме: бронежилети в комплекті з балістичними плитами, клас захисту NIJ IV 372 шт., поза митним контролем з метою ухиляння від сплати мит та податків для заниження собівартості товару та для ухиляння від державного експортного контролю, реалізовуючи свій злочинний умисел, надав (використав) митному брокеру ОСОБА_8 завідомо підроблений невстановленою особою сертифікат кінцевого споживача (End User Certificate) від 01.07.2022 нібито виданий командиром військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 для здійснення митного оформлення за митною декларацією типу IM/40/EA від 01.07.2022 №UA100360/2022/703200 тобто завідомо підроблений офіційний документ, який видається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 року №1807 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення» установою, яка має право видавати такий документ, а саме кінцевим споживачем товару котрий підлягають державному експортному контролю до якого були внесені завідомо неправдиві відомості щодо його видачі військовою частино НОМЕР_1 Національної гвардії України з відповідним відтиском печатки та підробленим підписом командира вище вказаної військової частини ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того відповідно до п. 15 постанови Кабінету Міністрів України №920 від 27.05.1999 року «Про затвердження Положення про порядок надання гарантій та здійснення державного контролю за виконанням зобов`язань щодо використання у заявлених цілях товарів, які підлягають державному експортному контролю» Сертифікат кінцевого споживача - це документ, яким на місце встановлення (використання) і ціль кінцевого використання товару та гарантує що цей товар не буде використаний в інших цілях, ніж зазначені в сертифікаті не буде переданий іншому суб`єкту підприємницької діяльності на території України або реекспортований без дозволу Держекспортконтролю, а також бере на себе інші гарантії щодо імпортованого в Україну товару у разі, коли це передбачено умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) згідно з вимогами держав - експортерів товарів.

Оформлення сертифіката кінцевого споживача здійснюється кінцевим споживачем. Сертифікат кінцевого споживача скріплюється підписом керівника відповідного підприємства, організації або уповноваженою на те особою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на посаді директора ТОВ «Українська Броня» маючи на меті ввезти на митну територію України засоби індивідуального балістичного захисту а саме: захисні шоломи, клас захисту NIJ IIIA 1000 шт., та бронежилети в комплекті з балістичними плитами та внутрішніми вставками, клас захисту NIJ IV 600 шт., NIJ III 500 шт., NIJ III+ - 300 шт., поза митним контролем з метою ухиляння від сплати мит та податків для заниження собівартості товару та для ухиляння від державного експортного контролю, реалізовуючи свій злочинний умисел, надав (використав) митному брокеру ОСОБА_8 завідомо підроблений сертифікат кінцевого споживача (End User Certificate) від 13.06.2022 нібито виданий командиром військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 для здійснення митного оформлення за митною декларацією типу IM/40/EA від 15.06.2022 №UA100360/2022/702743 тобто завідомо підроблений невстановленою особою офіційний документ, який видається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 року №1807 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення» установою, яка має право видавати такий документ, а саме кінцевим споживачем товару котрий підлягають державному експортному контролю до якого були внесені завідомо неправдиві відомості щодо його видачі військовою частино НОМЕР_1 Національної гвардії України з відповідним відтиском печатки та підробленим підписом командира вище вказаної військової частини ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того відповідно до п. 15 постанови Кабінету Міністрів України №920 від 27.05.1999 року «Про затвердження Положення про порядок надання гарантій та здійснення державного контролю за виконанням зобов`язань щодо використання у заявлених цілях товарів, які підлягають державному експортному контролю» Сертифікат кінцевого споживача - це документ, яким на місце встановлення (використання) і ціль кінцевого використання товару та гарантує що цей товар не буде використаний в інших цілях, ніж зазначені в сертифікаті не буде переданий іншому суб`єкту підприємницької діяльності на території України або реекспортований без дозволу Держекспортконтролю, а також бере на себе інші гарантії щодо імпортованого в Україну товару у разі, коли це передбачено умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) згідно з вимогами держав - експортерів товарів.

Оформлення сертифіката кінцевого споживача здійснюється кінцевим споживачем. Сертифікат кінцевого споживача скріплюється підписом керівника відповідного підприємства, організації або уповноваженою на те особою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на посаді директора ТОВ «Українська Броня» маючи на меті ввезти на митну територію України засоби індивідуального балістичного захисту, а саме: захисні шоломи, клас захисту NIJ IIIA 1750 шт., та бронежилети в комплекті з балістичними плитами та внутрішніми вставками, клас захисту NIJ IV 500 шт., поза митним контролем з метою ухиляння від сплати мит та податків для заниження собівартості товару та для ухиляння від державного експортного контролю, реалізовуючи свій злочинний умисел, надав (використав) митному брокеру ОСОБА_8 завідомо підроблений сертифікат кінцевого споживача (End User Certificate) від 16.05.2022 нібито виданий командиром військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 для здійснення митного оформлення за митною декларацією типу IM/40/EA від 02.06.2022 №UA100360/2022/702418 тобто завідомо підроблений невстановленою особою офіційний документ, який видається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 року №1807 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення» установою, яка має право видавати такий документ, а саме кінцевим споживачем товару котрий підлягають державному експортному контролю до якого були внесені завідомо неправдиві відомості щодо його видачі військовою частино НОМЕР_1 Національної гвардії України з відповідним відтиском печатки та підробленим підписом командира вище вказаної військової частини ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

В силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст. 177 КПК ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується. В ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого ; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини ; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
З урахуванням наведених обставин, з оглядом на ст.ст. 177, 194 КПК України, під час вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу, слідчий суддя оцінює зібрані докази на предмет обґрунтованості підозри.

Обставини, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: Висновком експертів за результатами проведення комплексної судової балістичної експертизи та судової товарознавчої експертизи майна і техніки військового призначення та озброєння №20146/22-31/24756/22-54 від 27.09.2022; Висновком експерта за резултатом проведення судової економічної експертизи №23451/22-72?25430?25432/22-72 від 30.09.2022; Допитом свідка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Допитом свідка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Листом командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ від 04.07.2022; Листом командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ від 02.07.2022 Оглядом місця події від 06.07.2022; Допитом ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; Листом Міністерства закордонних справ України від 01.08.2022 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 364-1 КК України
При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

У справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
За змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена, враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і, відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.
За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане кримінальне правопорушення.

Таким чином, обґрунтованість підозри щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_5 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, що є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Вказаних висновків суд дійшов також із врахуванням позиції самого підозрюваного, який, як було зазначено вище, фактично, погоджується, що діяння мало місце, проте заперечує свій умисел.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що вони наявні, з огляду на специфіку злочину, за яким оголошено підозру, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В цьому аспекті, на переконання слідчого судді, є підстави вважати, що не перебуваючи в умовах запобіжного заходу ОСОБА_5 може здійснити спробу ухилення від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Заначений ризик існує, однак є невеликим з огляду на те, що ОСОБА_5 має постійне місце роботи, має сім`ю (одружений та має малолітню дитину на утриманні, яка потребує батьківського догляду та піклування), хворих батьків, які проживають в Україні та також потребують піклування, забезпечує надання гуманітарної допомоги, в тому числі військового спорядження.
Ризик незаконно впливати на свідків

Прокурор вказує, що ОСОБА_5 може впливати на свідків, з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин, вказує те, що він вчинив тяжкий злочин, та йому відомі особові дані свідків, та останній, бажаючи перекваліфікації злочину може погрожувати фізичною розправою свідкам по справі.

Вказаний довід щодо фізичної розправи судом оцінюється критично, оскільки ані слідчим, ані прокурором не доведено переконливих фактів вказаного.

Проте, судом враховується таке.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку суду, підозрюваний буде мати реальну можливість спілкуватись зі свідками і впливати на них у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Таким чином, вказаний ризик є також доведеним.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Прокурор та слідчий вказують, що наразі перевіряються аналогічні факти вчинення аналогічних правопорушень в межах інших митниць.

При оцінці цього ризику, слідчий суддя враховує й пояснення підозрюваного, який зазначив: «це могло трапитися через великий обіг паперів, які він підписує «на коліні, вночі». Як він пояснив, вказане він робив навіть декілька днів тому. Фактично, підозрюваний особисто вказує, що він халатно відноситься до своєї діяльності та підписує усе, не перевіряючи в достатній мірі. На думку суду, будучи службовою особою товариства та взявши на себе певну відповідальність, це є неприпустимим.

Відповідно ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із заставою є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука.
Метою застосування запобіжного заходу відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав детектив у клопотанні, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.
Як вже зазначалось вище, стороною обвинувачення доведено, що повідомлена підозра є обгрунтованою, ризики, заявлені стороною обвинувачення, існують, що свідчить про наявність підстав для застосування до підозрюваного в цьому кримінальному проваджені запобіжного заходу.
На час розгляду клопотання підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання, раніше не судим, працює. Проте, такі обставини, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб повністю виключити встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, оцінивши в сукупності ступінь тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі доведеності вини згідно вищевказаної норми КК України, обставини вчинення правопорушення, а також дані про особу підозрюваного, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що міра запобіжного заходу у виді застави забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Як зазначалося вище, захистом заявлено клопотання про передачу підозрюваного на поруки.

В судовому засіданні Голова правління ГО «Стоп Нелегал» ОСОБА_13 та Голова правління ГО «Стоп корупція» ОСОБА_14 підтвердили, що вони виявили бажання взяти підозрюваного на поруки та забезпечити його належну процесуальну поведінку, про що надали відповідні письмові заяви.

Виходячи із положень ст. 180 КПК України, питання щодо застосування до особи запобіжного заходу у вигляді особистої поруки вирішується в судовому засіданні за участю осіб, що мають намір стати поручителями.
Особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу (ч. 1 ст. 180 КПК України).
В судовому засіданні опитано осіб, які звернулись до слідчого судді із заявою про особисту поруку за виконання підозрюваного покладених на нього обов`язків, які після роз`яснення слідчим суддею, у вчиненні яких злочинів підозрюється ОСОБА_5 ,, яке за них передбачено покарання, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, а також право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права підтвердили намір поручитися за належне виконання ОСОБА_5 , покладених процесуальних обов`язків.
Сторона захисту підтримала подані заяви про особисту поруку, прокурор, слідчий заперечували, оскільки вважали, що такий запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам.
Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали, якими обґрунтовуються клопотання, вислухавши осіб, яка виявили намір поручитися за належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст. 180 КПК України передбачено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
З положень закону слідує, що при застосуванні до підозрюваного цього запобіжного заходу найважливішою гарантією реального виконання покладених на нього обов`язків є особисті якості поручителя, який є авторитетом, зумовленим моральними якостями особистості силою прикладу і здатністю адекватно виразити сенс необхідної вимоги в тому чи іншому випадку.
Відповідно, визначальним елементом при застосуванні особистої поруки є довіра до особи поручителя, його моральний авторитет.
Загалом, мотивація клопотань зводиться до того, що ОСОБА_5 зарекомендував себе як хороший спеціаліст , забезпечив статутну діяльність вказаних ГО, надавав допомогу.

У цій ситуації суд враховує те, що мотивуючи вказані клопотання від імені громадських організацій, фактично ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазначили, що беруть на особисту поруку підозрюваного, проте відповідного мотивування не навели, чим допустили протиріччя у своєму клопотанні, оскільки жодних доказів, що вказане питання було предметом обговорення членів ГО та чи погоджуються останні взагалі на таке клопотання, суду не надано, а що стосується особистої поруки, від власного імені, то ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , таких доводів суду не навели.

Особиста порука застосовується за умови врахування тяжкості інкримінованого злочину, особи підозрюваного, роду його занять, віку, стану здоров`я, сімейного стану та реальної впевненості, що даний запобіжний захід здатен гарантувати належну поведінку та явку підозрюваного на першу про те вимогу.
Застосовуючи цей захід, суд повинен бути впевнений у тому, що особи, які ручаються за підозрюваного, мають на нього вирішальний вплив та достатньо для нього авторитетні. Саме тому, обранню цього запобіжного заходу має передувати усвідомлення того, на чому ґрунтується довіра поручителя до підозрюваного, якими способами та засобами поручитель може виконувати взяті на себе зобов`язання, та чому у нього виникло бажання взяти підозрюваного на поруки. На думку суду, такими факторами може бути впевненість у добропорядності та невинуватості особи у вчиненні злочину, наявність сумнівів у доказах сторони обвинувачення, близькість по духу, чесність та високоосвіченість, тощо.
Втім, як зазначалося вище, клопотання на поруки обґрунтовано виключно господарською діяльністю підприємств.
Інших обставин судом встановлено не було.
На переконання суду, навіть за умови беззаперечного авторитету керівників ГО, наведене обґрунтування не може переконати ані суд, ані стороннього спостерігача у тому, що останні мають вплив на підозрюваного та потенційно зможть виконати взяті на себе зобов`язання, а тому доцільність і ефективність такого запобіжного заходу є сумнівною.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Тобто, законодавець, передбачаючи такий вид запобіжного заходу як заставу, метою його застосування визначає забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, що передбачено ст. 182 КПК України. У будь-якому разі розмір застави має бути співмірним та розумним, та не бути важелем або чинником, який унеможливлює з моменту визначення розміру застави його внесення підозрюваним. Недотримання зазначених положень може стати суттєвим порушенням норм кримінального процесуального закону, і як наслідок прав та свобод громадян, що неодноразово підтверджувалось численними рішеннями Європейського суду з прав людини, які є часткою національного законодавства.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).
Розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
З аналізу ч. 4 ст. 182 КПК України вбачається, що при визначенні розміру застави, слідчий суддя повинен врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання; шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Фактично, прокурором сума застави обґрунтовується виключно сумою митних та податкових платежів.

Проте, за відсутності інших доказів, слідчий суддя вважає, що така сума є необґрунтованою, та, тим більше, непомірною для підозрюваного, що може призвести до неможливості виконання застави.
З огляду на зазначене, враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного матеріальне становище, наявність сім`ї, дитини, батьків слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначити підозрюваному заставу у розмірі 600.000 гривень, адже така застава не є завідомо непомірною для підозрюваного та буде достатньою аби забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобігти встановленим ризикам.
Такий розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_5 слідчий суддя не вбачає.

Крім цього, застосовуючи відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, за викликом; не відлучатись з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 194, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя

постановив :
Клопотання слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді застави задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави у розмірі 600.000 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена підозрюваним, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на такий розрахунковий рахунок: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 26268059, Банк отримувача - ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) - 820172, Номер р/р UA1012089.
Підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у виді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у виді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, за викликом;

-не відлучатись за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених обов`язків до 30.12.2022 року, включно, але не більше строків досудового розслідування.

Роз`яснити заставодавцю (у разі внесення ним застави), що внесення застави за ухвалою слідчого судді є його правом, яке не обумовлюється ні строком дії застави, ні обов`язком держави повернути її на першу вимогу заставодавця. Також заставодавцю роз`яснити, що у разі внесення застави, на нього покладається обов`язок забезпечити належну поведінку підозрюваного та його явку за викликом.
Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

У задоволенні заяви захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 про взяття ОСОБА_5 на особисту поруку відмовити.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, які входять до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 08.11.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1