Номер провадження: 11-кп/813/1456/22
Справа № 496/2555/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

представника потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 21.04.2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000856 від 02.05.2013року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 21.04.2024 року,ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Строк відбування покарання обвинуваченому судом визначено відраховувати з моменту його фактичного затримання, пов`язаного з відбуттям призначеного покарання. Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано особисте зобов`язання, із покладенням обов`язку з`являтись до суду за першою вимогою. Вирішено питання речових доказів, заходів забезпечення та судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_10 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_11 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_12 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь КУ «Одеська клінічна лікарня» у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих у сумі 9830,00 гривень.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 , відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22216,47 гривень.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_11 , відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 47531,99 гривень.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_12 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8735,00 гривень.
Згідно оскаржуваного вироку, 02 травня 2013 водій ОСОБА_7 , у світлий час доби, о 06:40 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Тойота», р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по а/д «Одеса-Іванівка», з боку смт. Іванівка (Одеської обл.,) в напрямку м. Одеси, зі швидкістю більше ніж 134-154 км/год. (відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 2302/2303 від 06.08.2013 року), на 17км.+900м. а/д «Одеса-Іванівка», порушив вимоги п. п. 2.1 (ґ), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.6 (ґ), «Правил дорожнього руху».

Порушення виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 в зазначений день та час, будучи у стані алкогольного сп`яніння (в крові ОСОБА_7 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,08%), тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати та реагувати на дорожню обстановку а також контролювати рух керованого ним автомобіля, будучи не уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, рухаючись у вищевказаному напрямку руху, не вибрав безпечної швидкості свого руху, значно перевищив допустиму на автомобільних дорогах швидкість руху керованого ним транспортного засобу, та не прийнявши вчасно заходів до зниження своєї швидкості руху, в результаті чого, не впоравшись із керуванням транспортного засобу, виїхав за межі проїжджої частини а/д «Одеса-Іванівка», на праве узбіччя по ходу його напрямку руху, де здійснив наїзд на перешкоду - два придорожні дерева і як наслідок допустив перекидання транспортного засобу. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3570 від 12.11.2013, у ОСОБА_10 , яка сиділа на задньому пасажирському сидінні з ліва в автомобілі, виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно- мозкова травма у формі струсу головного мозку, садни лиця, закрита травма грудної клітини у вигляді переломів 8-11 правих ребер, закритий осколковий перелом правої стегнової кістки в середній третині із боковим зміщенням кісткових відламків. Зазначені тілесні ушкодження утворитися від дії тупих предметів, якими могли бути деталі салону рухомого транспортного засобу під час зіткнення автомобіля із нерухомим об`єктом і наступним його перекиданням, та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2284 від 16.08.2013, у ОСОБА_11 , який сидів на задньому пасажирському сидінні з права в автомобілі, виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно- мозкова травма у формі забою головного мозку легкого ступеню, вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, забійної рани тім`яної області зліва, ссадин і синців лиця, закрита травма грудної клітини у вигляді переломів 4, 5 лівих ребер, ссадин тулубу, закритий перелом першої п`ясткової кістки правої кисті в проксимальному відділі зі зміщенням кісткових відламків, синець правої кісті, відкритий косий перелом правої стегнової кістки в нижній третині зі значним зміщенням кісткових відламків, рвана рана правого стегна, закритий перелом правого надколінника зі зміщенням кісткових відламків, закритий підголовчатий перелом правої мало-берцевої кістки, ссадини верхніх і нижніх кінцівок. Дані тілесні ушкодження супроводжувалися розвитком геморагічного шоку 2-3 степеню. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися при ударі об деталі салону автомобіля в результаті зіткнення транспортного засобу із нерухомим об`єктом і наступним його перекиданням та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 19 (230) від 15.05.2013, смерть ОСОБА_13 , який сидів на передньому пасажирському сидінні в автомобілі, знаходиться в прямому причинному зв`язку із отриманими ним в результаті ДТП 02.05.2013 року тілесними ушкодженнями у вигляді черепно-мозкової травми у формі крововиливів під м`які мозкові оболонки. Безпосередньою причиною смерті являється набряк головного мозку. Множинність, поєднання, поліморфізм і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 наявність ознак струсу тіла, свідчать що вони могли утворитися у результаті транспортної травми, а саме від зіткнення рухомого автомобіля із фіксованим об`єктом. В момент первинного контакту ОСОБА_13 міг знаходитися в положенні сидячи і був обернений до травмуючої дії тупих предметів салону автомобіля передньою поверхнею тіла.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 зазначає, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Зокрема вказує, в обвинувальному акті вказані обставини кримінального правопорушення, які не відповідають фактичним обставинам ДТП та знаходяться в протиріччі з висновками судових медичних експертиз, на які посилається сторона обвинувачення в описовій частині обвинувального акту, як на доказ вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення.

В висновку експертизи зазначено, що комісія експертів не може встановити, хто конкретно знаходився за кермом автомобіля в момент ДТП, із числа осіб, які залишилися в живих. Таким чином, незважаючи на відсутність доказів, що ОСОБА_7 управляв автомобілем в момент ДТП, в обвинувальному акті стороною обвинувачення були вказані завідомо не правдиві відомості про те, що підозрюваним являється ОСОБА_7 , який ніби керував автомобілем, а потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знаходились на задньому сидінні автомобіля відповідно зліва і справа.

В обвинувальному акті сторона обвинувачення безпідставно посилається на докази вини ОСОБА_7 - на судові транспортно-трасологічну, медичні та авто технічні експертизи.

В витязі про внесення відомостей до ЄРДР не вказане джерело отримання інформації відносно особи, яка керувала автомобілем в момент ДТП. При розгляді справи суд не встановив та не дослідив докази, які послужили підставою для внесення відомостей в ЄРДР, що в момент ДТП автомобілем керував ОСОБА_7 .

Суд не звернув увагу, що з висновку експертизи лише вбачається, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є найбільш характерними для знаходження вказаних осіб в момент ДТП ближче до лівого борту автомобіля, а вказати місцезнаходження ОСОБА_14 неможливо.

Суд не врахував, що експерти не могли встановити, хто з вказаних осіб знаходився за керуванням автомобіля в момент ДТП. З цих причини висновок експертизи № 419 не являється доказом вини ОСОБА_7 .

Висновки суду що до доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При призначені покарання суд не визнав обставинами, пом`якшуючими покарання - що підсудний являється інвалідом першої групи довічно та потребує сторонньої допомоги; що в нього на утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник просить - скасувати вирок суду яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Дослідити в судовому засіданні:

висновок № 419 від 20.12.2013р 21.02.2014р. комплексної судової медичної та транспортно-трасологічної експертизи;

висновок фахівця №023-08/14/252-3/2014/пп. від 13.10.2014р.;

судово-медичні обстеження № 168-К9/2014/пп; № 169-Ю/2014/пп; № 170-КЗ/2014/пп; № 171-К9/2014/пп.;

висновок експерта № 83-86/16; 16746/16-52/20253/17-52 від 28.08.2017р.- 31.10.2010 р.

Витребувати з архіву Біляївського районного суду Одеської області матеріали допиту свідка ОСОБА_16 , 1948р. народження, долучити їх до справи та дослідити в судовому засіданні.

Допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які внесені в реєстр матеріалів досудового розслідування.

Долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про народження ОСОБА_15 .

Ухвалити відносно ОСОБА_7 виправдувальний вирок на підставі п.2 ч.1. ст. 373 КПК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги
В судове засідання апеляційного суду потерпілі, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, причин своєї неявки не повідомили, а тому за згодою учасників судового провадження, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд за даною явкою.
В судовому засіданні апеляційного суду:
обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили апеляційну скаргу задовольнити;
представник потерпілого та прокурор заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Мотиви апеляційного суду
Заслухавши суддю доповідача, учпсників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, він відповідає приписам ст.370 КПК України.
Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Допитаний у судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкриміновану йому злочині не визнав, пояснив що, 01.05.2013 року він їхав с ОСОБА_13 додому, вирішили відсвяткувати 1 травня, подзвонили ОСОБА_11 , щоб той сів за кермо, адже планували розпивати алкоголь. Біля 00:00 годин їхавши через ОСОБА_21 підібрали двох дівчат, одну завезли до Лузановки та поїхали до ОСОБА_13 додому за грошима. Весь час за кермом був ОСОБА_11 . Після чого всі поїхали на природу. Він, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вживали спиртні напої. Приблизно 4:00 5:00 годин ранку почали збиратися додому. За кермо сів ОСОБА_11 , адже він, ОСОБА_7 , був у сильному алкогольному сп`янінні та не в змозі керувати автомобілем. Останнє що пам`ятає як відмітка на спідометрі автомобіля достигла позначки «170км/год». Сам момент аварії не пам`ятає, та після аварії був два тижні у комі. Вважає, що ОСОБА_11 , який був за кермом автомобіля, хоче уникнути кримінальної відповідальності, а тому чинить наклеп на нього.
Не зважаючи на повне невизнання вини ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вина обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, отриманих в порядку ст.84-86, 91-93 КПК України, а саме:
- показами потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні пояснив, що 01.05.2013 року о 21:00 годин йому зателефонував ОСОБА_7 та попросив відвести його до центру міста. ОСОБА_7 був у алкогольному сп`янінні. ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та він, ОСОБА_11 , поїхали до м. Одеси, біля Морвокзалу підібрали двох дівчат, каталися по городу та вживали спиртні напої, та незабаром одну дівчину завезли до Лузановки та поїхали до ОСОБА_13 додому за грошима. Весь час за кермом був він, ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та він, ОСОБА_11 , поїхали на ОСОБА_22 та продовжували вживати спиртні напої. Коли зібралися їхати додому ОСОБА_7 відібрав у нього ключі та сів за кермо. Під час руху ОСОБА_7 декілька раз чуть не вчинив ДТП, відмітка на спідометрі автомобіля достигала позначки «150км/год». Усі присутні в автомобілі робили зауваження ОСОБА_7 щодо швидкості, однак останній не реагував, оскільки весь час вживав спиртні напої Після чого ОСОБА_7 виїхав на зустрічну смугу та на обочину. Після потерпілий втратив свідомість. Грошову компенсацію, завдану ДТП шкоду ОСОБА_7 не надавав;
- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні пояснила, що біля Морвокзалу в м. Одесі познайомилася з ОСОБА_7 та біля пам`ятника «Дюка» вживали спиртні напої. Після того як відвезли її подружку додому поїхали до ОСОБА_13 додому за грошима. Продувавали вживати спиртні напої вже на лимані. Коли треба було їхати додому ОСОБА_7 відібрав у ОСОБА_11 ключі, сів за кермо та їхав дуже швидко. Сам момент ДТП не бачила так як втратила свідомість. Матеріальної шкоди після ДТП, ОСОБА_7 не відшкодував;
- показами потерпілого ОСОБА_12 , яка у судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_13 , є її рідним братом. ОСОБА_23 вона не знає та ніколи не спілкувалася. 01.05.2013 року її брат, ОСОБА_13 , поїхав з товаришами відпочивати, з ким саме він не повідомив. 02.05.2013 року її подзвонили працівники поліції та повідомили про смерть брата. Матеріальної шкоди після ДТП, ОСОБА_7 не відшкодував;
- показами свідка ОСОБА_24 , який у судовому засіданні зазначив, що 02.05.2013 року він повертався з роботи, почув удар та побачив хмару пилу, коли повернувся побачив перевернутий автомобіль «Тойота» сірого кольору. Біля автомобіля лежало три людини, хлопець з дівчиною та ще один хлопець з відірваною ногою. Чи був там обвинувачений не пам`ятає. Автомобіль їхав зі сторони м. Одеси на великій швидкості.
- витягом з ЄРДР фабулою якого є «02.05.2013 року приблизно о 06:40 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Тойота» НОМЕР_1 , рухаючись по а/д "Одеса-Іванівка", зі сторони смт. Іванівка в напрямку м. Одеси, на 17км.+900м. а/д "Одеса-Іванівка", не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав за межі проїжджої частини, де здійснив наїзд на перешкоду - придорожнє дерево, а потім допустив перекидання транспортного засобу. В результаті ДТП пасажир автомобіля "Тойота", р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув в кареті швидкої медичної допомоги, ОСОБА_7 , пасажир ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , з отриманими тілесними ушкодженнями були доставлені до ООКЛ. (ЄО №2928 Біляївського РВ від 02.05.2013р.);
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.05.2013 року, схема до протоколу ОМП, фото таблиця місця ДТП;
- свідоцтвом про смерть ОСОБА_13 серії НОМЕР_2 ;
- постановою про призначення судової транспортно - трасологічної експертизи від 07.05.2013 року;
-висновком судової транспортної - трасологічної експертизи №2302/2303від 06.08.2013 року відповідно до якого, на автомобілі Toyota Camry р./н НОМЕР_1 виявлені сліди й ушкодження, які утворені при ударно-динамічній взаємодії цього автомобіля із пришляховими деревами з наступним перекиданням автомобіля. Докладно локалізація й спрямованість ушкоджень описані в дослідницькій частині. На фоні цих ушкоджень, інших ознак, які однозначно можна було б віднести до контакту автомобілі Toyota Camry р./н НОМЕР_1 з іншим транспортним засобом, не має. У заданих слідством умовах події швидкість автомобіля Toyota Camry р./н НОМЕР_1 перед початком слідоутворення становила більш 134... 154 км/г.
- постановою про призначення авто - технічної експертизи від 07.05.2013 року;
- висновком №2304 від 06.08.2013 року, відповідно до якого на момент експертного огляду на автомобілі Toyota Camry р/н НОМЕР_1 виявлені пошкодження в ходовій частині (розгерметизація шин лівих переднього й заднього коліс; руйнування диска лівого переднього колеса; роз`єднання нижньої кульової опори, деформація нижнього важеля й деформація амортизаційної стійки підвіски лівого переднього колеса; руйнування й деформації важелів і амортизаційної стійки підвіски кого правого колеса), у гальмовій системі (руйнування гальмового диска й гальмового щита лівого переднього колісного гальмового механізму) і в рульовому керуванні (вигин лівої рульової тяги). Усі зазначені ушкодження мають ударно-динамічну природу походження й утворені при перекиданні автомобіля в процесі розглянутого ДТП. До моменту настання розглянутій ДТП гальмова система, рульове керування й ходова частина автомобіля Toyota Camry р/н НОМЕР_1 перебували в працездатному стані, дозволяли водієві здійснювати рух по наміченій траєкторії, ефективно знижувати швидкість аж до зупинки й не мали несправностей, які б раптово для водія могли викликати відмову систем, втрату керованості, або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху.
- постановою про призначення авто - технічної експертизи від 17.10.2013 року;
- висновком №5788 від 25.10.2013 року, відповідно до якого в умовах розглянутого події водієві автомобіля Toyota Camry р.н. НОМЕР_1 належало діяти відповідно до вимог п.12.1. ПДР і обирати таку швидкість руху, яка дозволяла б йому, при свідомо відомих дорожньо-транспортних умовах (технічний стан, ступінь завантаженості автомобіля, стан проїзної частини, конфігурація смуги і т.д.) постійно контролювати керованість автомобіля, при цьому швидкість, руху не повинна була перевищувати обмеження 90 км/г, яке встановлено вимогою п.12.6 ПДР. Діючи відповідно до вимог п.12.1 і п.12.6. (ґ) ПДР водій автомобіля Toyota Camry
р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість контролювати рух автомобіля й не допустити виникнення заносу, а тим самим мав технічну можливість запобігти даної ДТП;
- постановою про призначення судово - медичної експертизи від 03.05.2013 року;
- висновком експерта № 19(230) від 03.05.2013 року, відповідно до якого, на підставі даних судово-медичного дослідження за фактом смерті ОСОБА_25 відповідно з поставленими на дозвіл експертизи питаннями, експерт прийшов до таких висновків:1 (1) під час дослідження трупа ОСОБА_25 виявлено поєднану травму голови, тулуба, кінцівок: закриту черепно-мозкову травму у вигляді саден голови, крововиливів у м`які тканини голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки; закрита травма органів грудної клітки та живота у вигляді саден тулуба, перелому крововиливів під плевру воріт легень, капсулу правої нирки, розриву правої нирки; відкритий перелом лівої гомілки, садна верхніх та нижніх кінцівок. Множинність, поєднаність, поліморфізм та локалізація пошкоджень у ОСОБА_25 , наявність ознак струсу тіла (крововиливи під плевру від легень, капсулу правої нирки, розриву правої нирки), свідчить про те, що вони могли утворитися внаслідок транспортної травми, зокрема, зіткнення автомобіля, що рухається з фіксованим об`єктом. Механізм зазначених пошкоджень може бути представлений наступним чином. У момент первинного контактування ОСОБА_13 міг перебувати в положенні сидячи і був звернений до травмуючої дії тупих предметів салону автомобіля передньою поверхнею тіла, про що свідчить переважна локалізація пошкоджень на передній поверхні тіла. З моменту утворення пошкоджень на тілі ОСОБА_13 до смерті пройшов час обчислюваний десятками хвилинами, на що вказує масивність травми, закрита черепно-мозкова травма, ознаки смерті, що швидко настала. Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_25 ушкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки життя в момент заподіяння, згідно з правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п.2.1.1, «а». 2(2,3). Смерть ОСОБА_25 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки. Безпосередньою причиною смерті став набряк головного мозку. Ступінь вираженості трупних явищ встановлена для дослідження трупа ОСОБА_25 03.05.13 років о 08.00 годині (Трупні плями синюшні, рясні, розташовані на задньо-бічних поверхнях тулуба, при дозованому тиску на із силою 2кг на 1 см.кв. протягом 3 секунд бліднуть та відновлюються через 10 хвилин. Трупне задубіння добре і рівномірно виражено у всіх групах досліджуваних м`язів показує, що з смерті ОСОБА_25 до дослідження труп пройшов час, що обчислюється 21-25 годинами. Отже, смерть ОСОБА_25 могла наступити 02.05.13 року приблизно 07:00-10:00 год. 3 (4). При судово-токсикологічному дослідженні в крові, сечі трупа ОСОБА_25 виявлено етиловий спирт у концентрації: у крові 1,75%, у сечі 2,25%, зазначена концентрація етилового спирту в крові за життя могла відповідати стану середнього ступеня алкогольного сп`яніння;
- актом №230 від 02.05.2013 року з якого вбачається, при дослідженні трупа ОСОБА_25 виявлено поєднану травму голови, тулуба, кінцівок: закриту черепно-мозкову травму у вигляді саден голови, крововиливів у м`які тканини голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки; закрита травма органів грудної клітки та живота у вигляді саден тулуба, перелому грудини, крововиливів під плевру воріт легень, капсулу правої нирки, розриву правої нирки; відкритий перелом кісток лівої гомілки, садна верхніх і нижніх кінцівок. Множинність, поєднаність, поліморфізм та локалізація пошкоджень у ОСОБА_25 , наявність ознакою струсу тіла (крововиливи під плевру воріт легень, капсулу правої нирки, розриву нирки) свідчить про те, що вони могли утворитися внаслідок транспортної травми, зокрема від зіткнення автомобіля, що рухається з фіксованим об`єктом. Механізм зазначених пошкоджень може бути наступним чином. У момент первинного контактування ОСОБА_13 міг перебувати в положенні сидячи і був звернений до травмуючої дії тупих предметів салону автомобіля передньою поверхнею тіла, про що свідчить переважна локалізація ушкоджень передньої поверхні тіла. З моменту утворення пошкоджень на тілі ОСОБА_13 до смерті пройшов час обчислюваний десятками хвилинами, на що вказує масивність травми, закрита черепно-мозкова травма, ознаки смерті, що швидко настала. Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_25 ушкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки життя в момент заподіяння, згідно з правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п.2.1.1, «а». 2(2,3). Смерть ОСОБА_25 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки. Безпосередньою причиною смерті став набряк головного мозку. Ступінь вираженості трупних явищ встановлена для дослідження трупа ОСОБА_25 03.05.13 років о 08.00 годині (Трупні плями синюшні, рясні, розташовані на задньо-бічних поверхнях тулуба, при дозованому тиску на із силою 2 кг на 1 см. кв. протягом 3 секунд бліднуть та відновлюються через 10 хвилин. Трупне задубіння добре і рівномірно виражено у всіх групах досліджуваних м`язів показує, що з смерті ОСОБА_25 до дослідження труп пройшов час, що обчислюється 21-25 годинами. Отже, смерть ОСОБА_25 могла наступити 02.05.13 року приблизно 07:00-10:00 год. 3 (4). При судово-токсикологічному дослідженні в крові, сечі трупа ОСОБА_25 виявлено етиловий спирт у концентрації: у крові 1,75%, у сечі 2,25%, зазначена концентрація етилового спирту в крові за життя могла відповідати стану середнього ступеня алкогольного сп`яніння;
- постановою про призначення судово - медичної експертизи від 07.08.2013 року;
- висновком експерта № 2674 від 07.08.2013 року, відповідно до якого у громадянина ОСОБА_7 виявлено такі тілесні ушкодження закрита черепно-мозкова травма у формі геморагічного удару головного мозку тяжкого ступеня, набряк головного мозку, лівостороння геміплегія; закрита травма грудної клітки у вигляді закритого, багатооскольчатого перелому лівої лопатки зі усуненням кісткових уламків; закритий перелом лівої плечової кістки у нижній
третини зі зміщенням кісткових уламків, забита рана лівого передпліччя, садна тулуба і кінцівок. Враховуючи тяжкість та множинність ушкоджень можна судити, що вони могли утворитися внаслідок ударів про тупі, тверді предмети, індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразились. Не виключено, що такими предметами могли бути частини транспортного засобу, що рухається в момент дорожньо-транспортної пригоди. Наявні ушкодження виникли незадовго до надходження громадянина ОСОБА_26 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіяні 02.05.2013 року. Зазначені ушкодження, згідно з п. 2.1.3 «в» "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;
- постановою про призначення судово - медичної експертизи від 17.07.2013 року;
- висновком №2284 від 17.07.2013 року відповідно до якого у громадянина ОСОБА_27 були наступні тілесні ушкодження: відкрита черепномозкова травма у формі забиття головного мозку легкої міри, втиснутого перелому лівої тім`яної кістки, забитої рани тім`яної області ліворуч, ссадин і синців особи; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів четвертого, п`ятого лівих ребер, садна тулуба; закритий перелом першої п`ясткової кістки правої кисті в проксимальному відділі зі зміщенням кісткових відламків, синець правої кисті; відкритий косий перелом правої стегнової кістки в нижній третині зі значним зміщенням кісткових відламків, рвана рана правого стегна; закритий перелом правого надколінка зі зміщенням кісткових відламків; закритий підголівчатий перелом правої малогомілкової кістки, садна верхніх нижніх кінцівок. Ці ушкодження ускладнилися розвитком геморагічного шоку 2-3 ст. Виявлені ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися. Не виключено, що вони могли утворитися при ударі про деталь салону автомобіля, в результаті його зіткнення з нерухомим об`єктом(деревом, стовпом) і подальшого перекидання транспортного засобу. Вищеописані ушкодження утворилися незадовго до вступу потерпілого в стаціонар, тобто могли бути заподіяні 02.05.13 року. Вказані ушкодження оцінюються в комплексі, згідно п. 2.1.3 "би, м, про" "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"(1995 р.) належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;
- постановою про призначення судово - медичної експертизи від 16.09.2013 року;
- висновком №3075 від 16.09.2013 року відповідно до якого у громадянки ОСОБА_10 було наступне тілесне ушкодження: оскольчатий перелом правої стегнової кістки в середній третині із заходженням відламків на 16 діаметру кістки(4-5 см), і їх бічним зміщенням. Виявлене ушкодження утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухався, у момент зіткнення транспортних засобів. Наявне ушкодження виникло незадовго до звернення. ОСОБА_10 до лікувальної установи, і таким чином могло бути заподіяно 02.05.13 року. До надання медичної карти стаціонарного хворого ООКБ судити про характер перелому(відкритий або закритий;) і ступеня тяжкості ушкоджень не представляється можливим;
- постановою про призначення експертизи від 06.11.2013 року;
- висновком №3075 від 16.09.2013 року відповідно до якого у ОСОБА_10 були наступні тілесні ушкодження: закрита черепномозкова травма у формі струсу головного мозку, садна особи; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів VIII - XI правих ребер; закритий оскольчатый перелом правої стегнової кістки в середній третині з бічним зміщенням кісткових відламків. Вказані ушкодження супроводжувалися розвитком травматичного шоку легкої міри. Виявлені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухався, у момент зіткнення транспортного засобу з перешкодою. Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_10 до лікувальної установи, і таким чином могли бути заподіяні 02.05.13 року Вказані ушкодження не були небезпечними для життя, тягнуть тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні(більш ніж 21 день). За цим критерієм, згідно п.2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 року) відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Виставлений в ООКБ завершальний клінічний діагноз: "Тупа травма живота" не підтверджується об`єктивними клінічними даними(на передній поверхні черевної стінки не відмічено яких-небудь видимих ушкоджень - синців, садн, ран), а також при КТ органів грудної клітки і черевної порожнини від 02.05.13 року "об`ємних і осередкових змін з боку органів грудної клітки і черевної порожнини не виявлено". Тому, згідно п.4.6 "Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"(1995 р.) вказаний діагноз не враховується при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 і не підлягає судово-медичній оцінці, передбаченою п.4.9 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"(1995 року);
- постановою про призначення комплексної судово- медичної та транспортно - трасологічної експертизи від 19.11.2013 року;
- висновком експерта №419 від 19.11.2013 року згідно якого, на підставі даних комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи за фактом ДТП, в якому загинув ОСОБА_25 постраждали ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , експертна комісія, відповідно до поставлених питань, приходить до наступних висновків. При дослідженні трупа ОСОБА_25 виявлена поєднана травма голови, тулуба, кінцівок: закрита черепномозкова травма у вигляді садин голови, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки; закрита травма органів грудної клітки і живота у вигляді садин тулуба, перелому грудини, крововиливів під плевру воріт легенів, капсулу правої бруньки, розриву правої бруньки; відкритий перелом кісток лівої гомілки, садна верхніх і нижніх кінцівок. У ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепномозкова травма у формі геморагічного забиття головного мозку важкої міри, набряк головного мозку, лівобічна геміплегія; закрита травма грудної клітки у вигляді закритого, многооскольчатого перелому лівої лопатки зі зміщенням кісткових відламків; закритий перелом лівої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням кісткових відламків; забита рана лівого передпліччя, садна тулуба і кінцівок. У ОСОБА_27 були наступні тілесні ушкодження: відкрита черепномозкова травма у формі забиття головного мозку легкої міри, втиснутого перелому лівої тім`яної кістки, забитої рани тім`яної області ліворуч, садин і синців особи; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів четвертого, п`ятого лівих ребер, садна тулуба; закритий перелом першої п`ясткової кістки правої кисті в проксимальному відділі зі зміщенням кісткових відламків, синець правої кисті; відкритий косий перелом правої стегнової кістки в нижній третині зі значним зміщенням кісткових відламків, рвана рана правого стегна; закритий перелом правого надколінка зі зміщенням кісткових відламків; закритий підголівчатий перелом правої малогомілкової кістки, садна верхніх і нижніх кінцівок. У ОСОБА_10 були наступні тілесні ушкодження: закрита черепномозкова травма у формі струсу головного мозку, садна особи; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів VIII XI правих ребер; закритий оскольчатий перелом правої стегнової кістки в середній третині з бічним зміщенням кісткових відламків. Усі вище перелічені тілесні ушкодження, наявні у потерпілих, заподіяні дією тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля у момент ДТП (при зіткненні автомобіля з перешкодою і подальшому перекиданні автомобіля). На автомобілі TOYOTA CAMRY р.н." НОМЕР_1 " виявлені сліди ушкодження, які утворені при ударно-динамічній взаємодії цього автомобіля з придорожніми деревами з подальшим перекиданням автомобіля. На тлі цих ушкоджень, інших ознак, які однозначно можна було б віднести до контакту автомобіля TOYOTA CAMRY р.н." НОМЕР_1 " з іншим транспортним засобом, не виявлено. При встановленні того, хто з потерпілих на якому місці салону автомобіля у момент даного ДТП знаходився (і, зокрема, хто з них знаходився за управлінням автомобілем), виходили як з характеру і локалізації тілесних ушкоджень у потерпілих, так і з механізму утворення ушкоджень на автомобілі. При транспортно-трасологічній експертизі автомобіля, зокрема, встановлено, що "Каркас кузова деформований зі зміщенням лівої боковини зліва направо і прогином вниз у верхній частині. Панель даху деформована в повному об`ємі, зі зміщенням зліва направо і утворенням подовжнього прогину вниз з укороченням висоти салону в зоні прогину приблизно на 20 см Зона максимального прогину розташована на відстані 20...30 см від правого краю панелі даху. Такий характер деформації каркаса кузова і панелі даху характерний для аномального руху автомобіля в режимі його перекидання через ліву сторону. Таким чином, в лівій передній кутовій частині автомобіля є сліди і ушкодження, характерні для контактної взаємодії з твердим об`єктом із спрямованістю сил ударного характеру зліва направо і зверху вниз". Зважаючи на результати транспортно-трасологічної експертизи автомобіля, слід вважати, що саме перекидання автомобіля повинне було викликати утворення найбільш масивних тілесних ушкоджень на тілі водія і пасажирів автомобіля; в той же час, перекидання автомобіля характеризується складними змінами взаємо розташування тіл осіб, що знаходяться в салоні автомобіля, як між собою, так і з конструктивними елементами салону, що викликає утворення тілесних ушкоджень, точний механізм спричинення яких встановити складно. Проте, перекидання автомобіля через ліву сторону повинне викликати зміщення тіл осіб, що знаходяться в салоні, передусім до лівого борту автомобіля, що повинне супроводжуватися травматизацієй насамперед лівої половини тіл потерпілих. Множинність, масивність виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_25 тілесних ушкоджень практично виключає знаходження його у момент даного ДТП за управлінням автомобілем; не виключено, що у момент ДТП він знаходився на передньому пасажирському сидінні. Що стосується тілесних ушкоджень у ОСОБА_28 (зокрема, наявність закритої травми грудної клітки у вигляді закритого, многооскольчатого перелому лівої лопатки зі зміщенням кісткових відламків; закритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням кісткових відламків; забитої рани лівого передпліччя)у ОСОБА_27 (наявність закритої травми грудної клітки у вигляді переломів четвертого, п`ятого лівих ребер)то ці ушкодження характерніші для знаходження даних потерпілих у момент даного ДТП ближче до лівого борту автомобіля, хоча категорично це затверджувати тільки на підставі характеру тілесних ушкоджень не можна. Ушкодження у ОСОБА_10 не є нічим характерним для того, щоб точно встановити її точне місцезнаходження в салоні у момент ДТП. Таким чином, виходячи з отриманих в ході експертизи даних, точно встановити, хто конкретно знаходився за управлінням автомобілем у момент ДТП з тих, що залишилися в живих осіб, не представляється можливим;
- постановою про призначення амбулаторної судово - психіатричної експертизи від 28.02.2014 року;
- актом №128 відповідно до якого, ОСОБА_28 яким-небудь хронічним психічним захворюванням, недоумством, не страждав і не страждає. Що в період часу відноситься до здійснення інкримінованого йому діяння, ОСОБА_28 ознак якого-либо тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не було, знаходився в стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. У справжній час ОСОБА_28 виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді наслідків перенесеної важкої закритої черепномозкової травми(02.05.2013 року) з геморагічним забиттям головного мозку, посттравматичній енцефалопатії з лівобічним грубо вираженим геміпарезом(до плегии в руці) з порушенням функцій ходьби і самообслуговування з психоорганічним синдромом і антеро-ретроградной амнезії періоду що вивчається по справі кримінальної ситуації, глибина і міра вираженості яких, нині не позбавляє ОСОБА_28 здібності розуміти значення своїх дій і керувати ними, по своєму психічному стану здатний брати участь в слідчих діях і з`явитися перед судом, проте внаслідок явищ антеро-ретроградной амнезії, що зберігаються, нині він не здатний надавати правильні свідчення відносно обставин інкримінованого йому діяння. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;
- постановою про визнання речовими доказами від 02.05.2013 року, відповідно до якої долучено до кримінального провадження № 0000856 в якості речового доказу автомобіль марки "Тойота", р.н. НОМЕР_1 . Автомобіль "Тойота", р.н. НОМЕР_1 після проведення всіх необхідних експертиз передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 ;
- протоколом огляду речових доказів від 29.05.2013 року;
- висновком експерта №83-86/16;16746/16-52/20253/17-52, відповідно до якого, виходячи з наданих матеріалів по факту ДТП за участі травмованих в салоні автомобіля гр. ОСОБА_13 1988 р.н., ОСОБА_7 1990 р.н., гр. ОСОБА_11 1993 р.н.. ОСОБА_10 1992 р.н., у відповідності до поставлених питань комісія судових експертів приходить до таких підсумків:
(3). Узагальнення наявних комплексних експертних даних, виходячи з мотивів викладених у синтезуючому розділі зводиться до наступного. Зазначена у наданих матеріалах загальна чисельність 4 учасників ДТП, водія і трьох пасажирів, передбачає розташування двох осіб на передніх та на задньому сидіннях. З викладеного вище виходить, що при первинному контакті лівої передньої частини автомобіля із стовбуром дерева, в межах вектору ударного навантаження повинні були знаходитися водій, пасажир переднього сидіння і пасажири заднього сидіння. За таких умов найбільш значні ушкодження від контакту з передньою частиною салону мали отримати особи, що перебували на передніх сидіннях. А водій, ще мав отримати тілесні ушкодження при контактах з рульовим колесом Пасажири заднього сидіння були на менш травматичне небезпечних місцях і тому мали отримати порівняно дещо менш значні тілесні ушкодження, переважно лівосторонньої локалізації у пасажира коло лівого борту та правосторонні у пасажира біля правого борт Механізм аварійного переміщення автомобіля, ударні взаємодії з деревами з подальшим переворотом на дах, передбачає основні травмо утворюючи дії, що призвели до більш значних ушкоджень у водія і пасажира переднього сидіння автомобіля. Втім виявлені в усіх учасників ДТП тілесні ушкодження є доволі характерними для травм, що виникають в салоні легкового автомобіля при таких подіях, крім ушкодження лівої гомілки у гр. ОСОБА_13 . При судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_13 1988 р.н., були виявлені: прояви закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під мозкові оболонки в обох лобових долях, в правій тім`яній і правій скроневій долях, а також в шлуночки головного мозку, за наявності крововиливів в м`які покрови голови в лобній області і тім`яній області ліворуч; закрита травма тулуба з поперечним переломом грудини на рівні між 1 і 2-м ребрами, крововиливами в прикореневі відділи легень, розрив правої нирки; відкритий осколковий перелом обох кісток лівої гомілки у верхній третині у вигляді травматичної ампутації; чисельні розповсюджені садна на тілі, більш обширні на тулубі зліва. При судово-медичній експертизі по медичним документам гр. ОСОБА_11 1993 р.н.. були відмічені такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі легкого забою головного мозку з вдавленим переломом в ділянці лівої тім`яної кістки; закрита травма тулуба з переломами 4,5 лівих ребер; закритий перелом першої п`ясткової кістки правої кисті в проксимальному відділі зі зміщенням уламків; відкритий косий перелом правої стегнової кістки в нижній третині із значним зміщенням уламків, закритий перелом правого надколінка зі зміщенням, закритий підголовчатий перелом правої малогомілкової кістки; розповсюджені чисельні садна та синці на тілі. При судово-медичній експертизі по медичним документам гр. ОСОБА_7 1993 р.н., були відмічені такі тілесні ушкодження: закрита важка черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку з крововиливом в правій скроневій ділянці; закрита травма тулуба з уламковим переломом лівої лопатки; закритий перелом лівої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням, рана лівому передпліччі; садна переважно на тулубі і кінцівках. При судово-медичній експертизі по медичним документам гр. ОСОБА_10 1992 р.н.. були відмічені такі тілесні ушкодження: закрита легка черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку за наявності саден голові; закрита травма тулуба з переломами 8-11 правих ребер; закритий осколковий перелом правої стегнової кістки в середній третині з бічним зміщенням. Узагальнення наявних комплексних даних свідчить про те, що серед учасників ДТП, найбільш значне тілесне ушкодження у вигляді травматичної ампутації на рівні верхньої третини лівої гомілки виникло у гр. ОСОБА_13 . Таке ушкодження не притаманно для травми, що виникає в салоні легкового автомобіля. Втім урахування відомих обставин ДТП, і по-різному направленим зміщенням його учасників в ході аварійного руху автомобіля та його перекиданням, не виключає можливості утворення такого відкритого осколкового перелому обох кісток лівої гомілки у верхній третині у вигляді травматичної ампутації в процесі випадіння з салону автомобіля. Відображений багатоскладовий хід травмування учасників ДТП, не дозволяє достеменно визначити місця знаходження ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 в салоні автомобіля, виходячи з наявних комплексних експертних даних. З огляду на викладене. Висновок фахівця від 13.10.2014 р. №023-08/14/252- Є/2014/пп, не знаходить підтвердження у наявних об`єктивних комплексних даних, що до знаходження ОСОБА_11 за кермом автомобіля в момент ДТП. Відповідь на 1 і 2 питання постанови, надані в окремому Висновку транспортно- трасологічної та автотехнічної експертизи №19572/19573/17-52 від 11.10.2017 року, проведеної експертами КНДІСЕ МЮ України.
Оцінюючи досліджені судом докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення знайшла своє підтвердження.
Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу положень статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження тощо.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтями 85 та 86 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування допустимості доказів покладено на сторону, що їх подає. За ч. ч. 1 та 3 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом, а функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, необґрунтоване рішення суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. Суд має переконатися, що мотиви рішення, наведені національними судами, не були автоматичними або стереотипними.

Разом із тим, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою»
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у прокурора, судді, суддів щодо винуватості обвинуваченого після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Апеляційний суд критично ставиться до позиції обвинуваченого щодо повного не визнання вини та його пояснення щодо некерування ним автотранспортного засобу під час дорожно-транспортної події та сприйняє таку позицію як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності за скоєння злочину, оскільки доводи обвинуваченого повністю спростовуються отриманими в ході судового розгляду показами потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які під час судового розгляду в суді першої інстанції категорично заявили, що саме обвинувачений ОСОБА_7 під час ДТП перебував за кермом автомобіля. Суд першої інстанції вірно вважав, що зазначені обставини беззаперечно та прямо вказують на причетність до вчиненого злочину саме обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто є прямими доказами у даному кримінальному провадженні.
Даючи оцінку показам потерпілих, апеляційним судом встановлено, що вказані покази є достатньо ґрунтовними, послідовними та такими, які не тільки підтверджуються обставинами, встановленими під час судового розгляду, однак і повністю співвідносяться між собою та матеріалами судового провадження.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який визнав покази потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 достовірними і належними, оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені потерпілими зі своїми особливостями, але з урахуванням деталей і даних, які могли бути відомі лише учаснику події, які повністю співвідносяться з обставинами, встановленими в ході судового розгляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений та потерпіла ОСОБА_10 до дня події не були знайомі один з одним, що не заперечувалось сторонами, потерпіла була попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення і підстав оговорювати обвинуваченого у неї суд не встановив, тому вірно розцінив таку позицію обвинуваченого як спробу уникнути відповідальності за вчинений ним злочин.
Колегія суддів визнає доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_11 може бути заінтересований у визнанні обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим, та як наслідок уникнення відповідного обвинувачення та покарання, необґрунтованими, з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів провадження та оскаржуваного вироку, 25.06.2018 року потерпілим ОСОБА_11 під час судового розгляду було надано відповідні покази, які вірно відповідно відображені в оскаржуваному вироку суду. Також, під час надання цих показів, потерпілий ОСОБА_11 був попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів (т.1 а.п.111).
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_11 оговорює обвинуваченого за для отримання від обвинуваченого коштів, з огляду на те, що ще до початку допиту потерпілих, свідків та обвинуваченого ОСОБА_7 , останній визнав цивільні позови у повному обсязі (т. а.п.98).
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги сторони захисту щодо невідповідності наданих потерпілими показів фактичним обставинам справи.
Що стосується доводів захисника обвинуваченого щодо внесення до ЄРДР невірних відомостей, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів судової справи, та зокрема реєстру матеріалів, доданих до обвинувального акту, 02.05.2013 року до ЄРДР за фактом дорожньо-транспортної пригоди були внесені відповідні відомості.
Відповідно до положень ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ст.279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів та не може бути покладений в основу обвинувачення, а є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, про що також наголосив ККС ВС у постанові від 20.09.2020 року (провадження № 51-500 км 18).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що сам лише факт внесення відносно ОСОБА_7 відомостей до ЄРДР за фактом ДТП, не може бути підставою для однобічності досудового розслідування та в подальшому доказом факту провини обвинуваченого, оскільки слідчий та прокурор, у відповідності до вимог КПК України та Положення про порядок ведення ЄРДР, мають право змінювати відповідну інформацію щодо встановлених фактичних обставин справи, а тому доводи апелянта апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Що стосується твердження сторони захисту про неповноту судового розгляду судом першої інстанції в частині недопиту свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції було вирішено питання щодо порядку судового розгляду, під час якого прокурором було заявлено про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ..
Однак, на неодноразові виклики в судове засідання, вищезазначені свідки не з`являлись, а тому прокурор вважав за можливе дане судове провадження продовжувати без допиту цих свідків.
Крім того, судом першої інстанції вживались усі необхідні заходи щодо виклику зазначених вище осіб, про що свідчать неодноразові ухвали про привід свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (т.1 а.п.148-149, т.1 а.п. 188-189).
Більш того, в суді першої інстанції сторона захисту не наполягала на обов`язковому допиті цих свідків та не надавала відповідних клопотань.
Крім іншого, в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого порушував питання щодо виклику свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 для допиту їх в апеляційному суді та прослуховування показів свідка ОСОБА_16 .
В клопотанні щодо виклику та допиту свідків, захисник наголошує про те, що вказані особи мають підтвердити факт перебування обвинуваченого та потерпілих в шоковому та непритомному стані, а відтак такими, що безпосередньо на місці пригоди не могли та не надавали будь-яких пояснень щодо події.
Разом з тим, захисник у клопотанні не навів жодних підстав для допиту цих свідків, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, а вимоги про їх допит зводились до незгоди з висновками суду першої інстанції та оцінки судом доказів, що з урахуванням імперативних вимог ч.3 ст.404 КПК України, не може бути підставою для дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та дослідження доказів судом апеляційної інстанції. Дотого ж, ці обставини учасниками кримінального провадження не оспорювались.
Що стосується доводів апеляційної скарги про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 з посиланням на висновок фахівця № 023-08/14/252-Е/2014/пп від 13.10.2014 року, відповідно до якого, ОСОБА_7 під час ДТП не керував автотранспортним засобом, апеляційний суд вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» зі змінами, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Відповідно до ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Порядок кримінального провадження визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Згідно до ч.1 ст. 69 КПК України визначено поняття експерта. Висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження (ст. 101 КПК України).
Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу», передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно висновку фахівця № 023-08/14/252-Е/2014/пп від 13.10.2014 року, враховуючи характер та локалізацію пошкоджень на тілах потерпілих, які застосовані до механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, спеціаліст вважає, що на момент ДТП, яке мало місце 02.05.2013 року, на місці водія автомобіля «ТОЙОТА КАМРІ» знаходився ОСОБА_27 .
Згідно висновку експерта №83-86/16;16746/16-52/20253/17-52, відповідно до якого, виходячи з наданих матеріалів по факту ДТП за участі травмованих в салоні автомобіля гр. ОСОБА_13 1988 р.н., ОСОБА_7 1990 р.н., гр. ОСОБА_11 1993 р.н.. ОСОБА_10 1992 р.н., у відповідності до поставлених питань комісія судових експертів прийшла до висновку, що відображений багатоскладовий хід травмування учасників ДТП, не дозволяє достеменно визначити місця знаходження ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 в салоні автомобіля.
Таким чином, висновок фахівця спростовується висновком експертів, при проведені якого додержані всі вимоги закону при призначенні експертизи, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи, про що також і зазначив суд першої інстанції.
Крім того, твердження сторони захисту спростовуються і показами потерпілих у даному кримінальному провадженні, які узгоджуються між собою та матеріалами провадження.
Інших вагомих підстав для визнання доказів наданих стороною обвинувачення недопустимими доказами або що підтверджують невинуватість обвинуваченого, з боку сторони захисту не зазначено та не надано.
Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та захисник відмовився від раніше заявленого клопотання про дослідження письмових доказів, які наявні у матеріалах кримінального провадження.
Таким чином, версія сторони захисту щодо обставин подій та невинуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діянь.
Колегія суддів вважає доводи сторони захисту щодо занадто суворого покарання, призначеного обвинуваченому оскаржуваним вироком необґрунтованими, з огляду на наступне.
При обранні виду та міри кримінального покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наслідки злочину, які призвели до загибелі людини, особу обвинуваченого, який на території України не судимий, скоїв тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою з інвалідністю, його ставлення до скоєного, а саме не визнання своєї вини, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а тому суд обґрунтовано вважав, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер злочину, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого, враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, вважає вірним призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, що буде відповідати загальним засадам призначення покарання, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та необґрунтованими, адже вони спростовуються дослідженими судом доказами, аналіз яких наведений вище.
За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що аналіз доказів кримінального провадження свідчить про відсутність передбачених законом підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 370, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 21.04.2022 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000856 від 02.05.2013року залишити без змін.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримати в залі Одеського апеляційного суду та доставити його до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для забезпечення виконання вироку суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4