Справа № 308/2499/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Закарпатської області прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000041 від 15.02.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2023 року близько 18 годин 20 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння, технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в нічний час доби по освітленій вулиці Духновича, в населеному пункті села Нове Давидково, зі сторони м.Мукачево в бік центру села Нове Давидково, та проїжджаючи повз будинок №82, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючивимоги п.п.1.3; 1.5; 1.10 «безпечна швидкість»; 2.3 «б»; 12.1; 12.2; 12.3 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 які вступили в дію з 01 січня 2002 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, скоїв наїзд у задню частину, попутно рухаючогося велосипеда під керуванням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 .

Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.

Своїми діями ОСОБА_4 , порушив вимоги п.п.1.3; 1.5; 1.10 «безпечна швидкість»; 2.3 «б»; 12.1; 12.2; 12.3 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 які вступили в дію з 01 січня 2002 року, якими визначено:

п.1.3 - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

п.1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п.1.10 - Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

«безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

п.2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом;

п.12.1 - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п.12.2 - У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п.12.3 - У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

Порушення водієм ОСОБА_4 , вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме смертю ОСОБА_6

15.02.2023 у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, слідчим органу досудового розслідування у відповідності до ч. 7 ст. 237 Кримінального процесуального кодексу України, вилучено рухоме майно, а саме:

-автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є третя особа гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ;

-двоколісний велосипед зі складною рамою типу «Десна» зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 ,

які переміщено з місця пригоди на територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів при Центрі забезпечення ГУ НП в Закарпатській області, що за адресою: м. Мукачево, вул. Обїзна, без назви, Закарпатської області.

Окрім цього, у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, слідчим органу досудового розслідування у відповідності до ч. 7 ст. 237 Кримінального процесуального кодексу України, вилучено наступні об`єкти:

-один змив з керма автомобіля, упаковано та опечатано в паперовий конверт;

-один змив із ручки важіля коробки передач, упаковано та опечатано в паперовий конверт;

-один змив з внутрішньої ручки передньої лівої дверки автомобіля, упаковано та опечатано в паперовий конверт;

-один слід рбк із зовнішньої сторони передньої лівої дверки, упаковано та опечатано в паперовий конверт.

З огляду на те, що вище вказані речі та предмети, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, - слідчим у встановленому законом порядку 16.02.2022 прийнято рішення про визнання вищевказаних речей та предметів речовим доказом у даному кримінальному провадженні, про що винесено вмотивовану постанову.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, жодних заяв до суду не надходило.

Власник майна в судове засідання не з`явився, причина неявки суду невідома.

Вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступні обставини.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 вказаної норми закону передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру

щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ст. 98 КПК України законодавцем визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами другою та третьою ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та може накладатись на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених у статті 98 КПК України.

Відтак матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного слідчим майна критеріям ст. 98 КПК України, а відповідно і можливості його використання стороною обвинувачення як доказу у кримінальному провадженні.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України суд зобов`язаний при розгляді клопотання про накладення арешту на майна враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно Першого протоколу до передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або за загальними принципами міжнародного права.

Відтак, на підставі викладеного вище, слідчий суддя приходить до переконання, що з метою належного забезпечення потреби досудового розслідування, зокрема збереження вказаних у клопотанні речових доказів, з врахуванням того, що в даному випадку вилучені органом досудового слідства речі по суті є предметом кримінального правопорушення, прокурором наведені правові підстави для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, власником майна не спростовано наведені у клопотання обставини вчинення кримінального правопорушення, тому слід застосувати арешт вказаного в клопотанні майна і таке втручання у права та інтереси власника майна буде виправданим.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Закарпатської області прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000041 від 15.02.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 15.02.2023 вході проведення огляду місця дорожньо-транспоортної пригоди рухоме майно, а саме:

-автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є третя особа гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ;

-двоколісний велосипед зі складною рамою типу «Десна» зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 ,

в матеріалах кримінального провадження №0000041, розпочатого за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.02.2023, заборонивши користування та розпорядження ними.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`яти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду (особою, яка не була присутньою під час її оголошення на протязі 5-и днів з дня отримання її копії)

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонногосуду ОСОБА_1