Провадження № 1-кс/336/106/2023
УХВАЛА

іменем України

29 січня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 27.01.2023, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

встановив:

29 січня 2023 року до слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 27.01.2023, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено - канабіс, придбав при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах п`ятдесят сім зіп-пакетів із речовиною рослинного походження, у двох з яких перебувала речовина, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-23/1263-НЗПРАП від 27.01.2023 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої заборонено - канабіс, яку став незаконно зберігати при собі у рукавах одягнутої на ньому куртки, з метою подальшого збуту та переніс за місцем свого мешкання, а саме до приміщення кв. АДРЕСА_1 .

27.01.2023 приблизно о 14 годині 00 хвилин в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою АДРЕСА_2 у присутності понятих та захисника ОСОБА_5 дістав з правого та лівого рукава куртки одягнутої на ньому, два полімерні пакети у яких перебувала 27 та 30 зіп-пакетів із речовиною рослинного походження, у двох з яких перебувала речовина, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-22/1263-НЗПРАП від 27.01.2023 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масами 0,855г та 0,911г (в перерахунку на висушену речовину), загальною масою 1,766 г (в перерахунку на висушену речовину), яку він зберігав з метою збуту.

ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, що виражається у незаконному придбанні та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

27 січня 2023року о 17 годині 30 хвилин слідчим ОСОБА_3 складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину на підставі ч. 2 ст. 208 КПК України, який здійснив затримання особи - ОСОБА_5 , безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Час фактичного затримання о 16 годині 53 хвилини 27 січня 2023року.

За даним фактом слідчим внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000175 від 27.01.2023, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

28 січня 2023 року в даному кримінальному проваджені ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: постановами про визнання речових доказів від 27.01.2023; висновком судово-хімічної експертизи від 27.01.2023; протоколами допитів свідків від 27.01.2023; протоколом затримання ОСОБА_5 від 27.01.2023; протоколом проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може: - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, грошові кошти заробляє шляхом збуту наркотичного засобу;- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки, підозрюваний, усвідомлюючи покарання передбачене санкцією вказаної статті може переховуватися від правоохоронних органів.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання, у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Враховуючи те, що підозрюваний усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини по справі, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: - при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування, окрім того, свою злочинну діяльність пов`язану зі збутом наркотичного засобу ОСОБА_5 здійснював за місцем мешкання та зазначений запобіжний захід не забезпечить належну поведінку підозрюваного; - особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити, оскільки наявні ризики передбачені п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження та він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень.

Підозрюваний ОСОБА_5 при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не погодився з вказаним клопотанням та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки має постійне місце проживання проживає разом з дружиною та її дітьми від першого шлюбу, має непрацездатних батьків, які потребують догляду, тобто має міцні соціальні зв`язки. Крім того він є особою, яка має інвалідність другої групи, отримує пенсію та потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні не погодився з вказаним клопотанням та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, вважає підозру необґрунтованою, оскільки належними доказами не підтверджено факту збуту наркотичних речовин, зазначені прокурором ризики є недоведеними. Надав до суду письмові заперечення проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання, які долучено до матеріалів справи. Крім того, пояснив, що підозрюваний має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з дружиною та її дітьми, має непрацездатних батьків, які потребують догляду, тобто має міцні соціальні зв`язки. За місцем мешкання характеризується виключно позитивно. Крім того, підозрюваний є особою, яка має інвалідність другої групи, отримує пенсію та потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування. Наркотичні засоби підозрюваний не збував, а використовував для власного вживання, для полегшення болю у зв`язку з наявним захворюванням.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч.1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 27.01.2023, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України злочин передбачений, ч. 2 ст. 307 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів за санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

28 січня 2023 року в даному кримінальному проваджені ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: постановами про визнання речових доказів від 27.01.2023; висновком судово-хімічної експертизи від 27.01.2023; протоколами допитів свідків від 27.01.2023; протоколом затримання ОСОБА_5 від 27.01.2023; протоколом проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 та іншими доказами.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Як вбачається із матеріалів клопотання, у розпорядженні слідчого по даному кримінальному провадженню є достатні дані, що свідчать про обґрунтовану підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлена підозра є обґрунтованою (не є явно необґрунтованою) і може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує також вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Доказами на обґрунтування ризику можуть бути, зокрема:

- документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку;

- інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи;

- перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально;

- необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю;

- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

В обґрунтування зазначених в клопотанні ризиків прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, грошові кошти заробляє шляхом збуту наркотичного засобу, підозрюваний скоїв тяжкий злочин, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання, у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Прокурор припускає, що підозрюваний усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, перебуваючи на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини по справі. Прокурор вважає, що слід обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та захисник вважають наведені прокурором ризики не доведеними.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела наявності підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на таке.

Так злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким злочином. Санкцією ч.2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).

Однак в даному випадку слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 був затриманий, як слідує з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_5 було затримано 27 січня 2023року о 16 годині 53 хвилини, підставою затримання зазначено, що цю особу застали під час вчинення злочину, тобто особа не вчиняла явних дій, спрямованих на переховування від правоохоронних органів.

Як зазначено захисником фактично підозрюваного було затримано 27 січня 2023 року о 13 год. 13 хв. під час обшуку під час якого він був присутній, і з цього часу підозрюваний перебував під наглядом поліції, а протокол складено пізніше і час фактичного затриманні не відповідає дійсності. Під час обшуку підозрюваний не перешкоджав працівникам поліції та добровільно видав наркотичну речовину.

Прокурор вказує, що підозрюваний є раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, проте в матеріалах справи відсутні відомості про поведінку ОСОБА_5 під час попереднього випадку його притягнення до кримінальної відповідальності, яка б свідчила про його схильність до ухилення від органу досудового розслідування.

Доказів, які б свідчили про схильність підозрюваного до ухилення від органу досудового розслідування, прокурором не надано.

Запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни тощо, проте таких доказів прокурором не надано.

Вчинення інших кримінальних правопорушень, про це, наприклад, може свідчити те, що підозрюваний, обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів доданих до клопотання слідує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, судимості погашені.

Відтак, твердження сторони обвинувачення ґрунтується виключено на припущенні, і не підтверджується жодними об`єктивними доказами.

Слідчий суддя вважає, що тяжкість скоєного злочину не може бути підставою для обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так, міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути виправдана очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Підозрюваний та захисник пояснили, що ОСОБА_5 перешкод слідству не чинив, доказів того, що підозрюваний може впливати на свідків прокурором не надано.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту необхідність застосування такого запобіжного заходу обґрунтовується тим, що підозрюваний перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку слідчого судді, це твердження наповнено формальним змістом, оскільки, заявляючи про наявність зазначеного ризику, прокурор не доводить ці обставини належними засобами.

Слідчий суддя вважає, що у ході розгляду клопотання прокурором не доведено, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Так, матеріалами клопотання підтверджується, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має непрацездатних батьків, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, за місцем проживання скарг на нього не надходило, за місцем мешкання характеризується виключно позитивно. Крім того, підозрюваний є особою, яка має інвалідність другої групи, отримує пенсію та потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування.

Доводи прокурора про те, що підозрюваний не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, грошові кошти заробляє шляхом збуту наркотичних засобів, є необґрунтованими та спростовуються доказами наданими стороною захисту.

Наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини ОСОБА_5 у сукупності дають підстави для висновку про відсутність підстав для застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою, є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, але прокурором не доведено що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання наведеному ризику, слідчий суддя доходить висновку що з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження до ОСОБА_5 доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, який забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час досудового слідства.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно матеріалів клопотання та показань підозрюваного ОСОБА_5 він проживає адресою: АДРЕСА_2 . Підозрюваний є особою, яка має інвалідність другої групи, та потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування.

Отже, наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та матеріали, які характеризують підозрюваного, ОСОБА_5 у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином здатний запобігти запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, без застосування електронних засобів контролю, оскільки вони як вказав прокурор відсутні у відділі поліції.

Разом з цим, при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, визначені п.п. 1-3 ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29, 55, 63, 129 Конституції України, ст. ст. 131-132, 176-178, 181, 183, 193-194, 196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В клопотанні старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000175 від 27.01.2023, а саме до 26 березня 2023 року, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , такі процесуальні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 20-00 години до 06.00 години наступного дня.

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який не може перевищувати двох місяців, тобто до 26 березня 2023 року.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про те, що у разі ухилення від виконання цієї ухвали слідчим суддею, судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу щодо нього на більш суворий.

Припинити затримання ОСОБА_5 негайно в залі суду після оголошення цієї ухвали.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали про обрання міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 покласти на відділ поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Копію ухвали для контролю за поведінкою ОСОБА_5 направити до відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити ОСОБА_5 після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Слідчий суддя: ОСОБА_1